ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/5195/25 пров. № А/857/48481/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Рожнятівської селищної ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року, головуючий суддя – Кафарський В.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Рожнятівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Державне підприємство «Рожнятівтеплокомуненерго», про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач – ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до Рожнятівської селищної ради, третя особа - ДП «Рожнятівтеплокомуненерго», в якому просило стягнути податковий борг, який утворився внаслідок несплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати та військового збору на загальну суму 1 462 635,23 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що комунальне підприємство перебуває на обліку в податковому обліку як платник податків та зборів. Вказане підприємство за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» є Рожнятівська селищна рада. За ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» рахується податковий борг у розмірі у розмірі 1 462 635,23 грн, який станом на день подачі позовної заяви до суду відповідачем не погашений. ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» не має майна, яке можна передати у податкову заставу; всі заходи вжиті позивачем не призвели до погашення податкового боргу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено; стягнуто з Рожнятівської селищної ради податковий борг Державного підприємства «Рожнятівтеплокомуненерго» в сумі 1 462 635 грн 23 коп.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Рожнятівська селищна рада оскаржило його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що основна частина податкового боргу сформувалася до моменту, коли Рожнятівська селищна рада стала засновником третьої особи, тобто до 24.12.2020 року, а тому, на думку відповідача, важливо враховувати час виникнення зобов`язання, а також той факт, що селищна рада не мала впливу на діяльність підприємства до 24.12.2020 року.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 4-5).
Окрім цього, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» є Рожнятівська селищна рада.
Рожнятівська селищна рада є органом місцевого самоврядування.
За ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» рахується податковий борг у розмірі 1 462 635,23 грн.
У зв`язку з несплатою узгоджених сум ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» виставлено податкову вимогу від 21.12.2021 року №0041358-1304-0911.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 року у справі №300/3205/22 стягнуто з державного підприємства «Рожнятівтеплокомуненерго» з рахунків у банках, що його обслуговують та за рахунок готівки, що належить цьому підприємству в дохід бюджету податковий борг в сумі 1 462 635,23 грн.
На підставі вищенаведеного судового рішення податковим органом були вжиті дії по стягненню коштів з рахунків відповідача шляхом винесення інкасових доручень у АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ КБ «ПриватБанк», копії яких містяться у матеріалах справи.
Вказані інкасові доручення були повернуті банками без повного виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках ДП «Рожнятівтеплокомуненерго».
Вжиті податковим органом заходи щодо стягнення податкового боргу з ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» по рішенню суду залишились безрезультатними.
Крім того, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.04.2025 року, у ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» відсутнє майно, що може бути предметом погашення податкового боргу та опису у податкову заставу.
Контролюючим органом до Рожнятівської селищної ради як засновника ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» у відповідності до п. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України вручено подання (лист) від 26.05.2025 року №743/5/09-19-13-05-05 з проханням про прийняття рішень та вжиття заходів визначених ст. 96 ПК України щодо боржника.
Відповідач листом від 16.06.2025 року №12911/5 повідомив позивача про те, підстави для прийняття Рожнятівською селищною радою рішення, передбаченого ст. 96 ПК України відсутні.
У свою чергу, неприйняття відповідачем, рішень та невжиття заходів щодо погашення заборгованості ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» стали підставою для реалізації імперативного права контролюючого органу щодо звернення до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вірно обрано спосіб стягнення податкового боргу, саме з Рожнятівської селищної ради має бути стягнутий податковий борг комунального підприємства, оскільки Рожнятівська селищна рада є власником комунального підприємства, та відповідач має здійснити заходи по погашенню податкового боргу шляхом виділення коштів селищного бюджету на сплату податкового боргу, а рішення про фінансування таких витрат розглядається на сесії відповідною радою.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 6 ПК України надано визначення понять «податок» та «збір». Так, податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПК України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 Податкового кодексу України).
Пунктом 87.2 статті 87 ПК України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Згідно пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Пунктом 89.2 статті 89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Відповідно до пункту 89.5 статті 89 ПК України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
Механізм застосування податкової застави податковими органами визначається Порядком застосування податкової застави податковими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586 (далі Порядок №586), пунктом 4 якого передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків обов`язків, визначених Кодексом, майно такого платника податків у випадках, встановлених Кодексом, передається у податкову заставу.
Пунктами 1 та 2 Розділу ІІ Порядку №586 передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).
При цьому, вказаним Порядком передбачено можливість як складення акта опису майна податковим керуючим, так і складення акта про відсутність майна у платника податків, що може бути описано у податкову заставу.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється положеннями статей 95 - 99 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп. 20.1.19, 20.1.34, 20.1.34-1 п. 20.1. ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:
застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України;
звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини;
звертатися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу або його частини за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Відповідно до підпунктів 95.1 - 95.2 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Отже, обов`язковою умовою для стягнення коштів в порядку ст. 95 ПК України є наявність у платника податків заборгованості по податковим зобов`язанням.
Статтею 96 ПК України врегульовано погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.
Пунктом 96.2. статті 96 ПК України встановлено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків (пп. 96.2.1.); досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету (пп. 96.2.2.); ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії (пп. 96.2.3.); виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України (пп. 96.2.4.).
Згідно з пунктом 96.3. статті 96 ПК України відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.
Отже, застосування процедури, передбаченої статтею 96 Податкового кодексу України, є допустимою за умови неможливості стягнення податкового боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності платника податків.
Тобто, особливості погашення податкового боргу державних підприємств, що визначені статтею 96 Податкового кодексу України стосуються вже стадії коли контролюючим органом було виконано повний перелік дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу, зокрема, звернутись до суду з вимогою про стягнення коштів з рахунків у банку; отримати судовий дозвіл на погашення усієї суми боргу за рахунок майна; провести торги з продажу майна, внесеного в податкову заставу, вжиття заходів щодо погашення наявного податкового боргу за рахунок додаткових джерел погашення податкового боргу. Якщо такі заходи не мали результатом погашення податкового боргу державного підприємства, то орган державної податкової служби вчиняє дії, передбачені статтею 96 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для залучення коштів (майна) органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, для погашення податкового боргу останнього.
Таким чином контролюючий орган має виконати повний перелік дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу з державного підприємства.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже неодноразово висловлював свою позицію щодо спірних правовідносин, зокрема, аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 826/10168/15, від 28 січня 2019 року у справі № 810/2322/17, а також у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 826/8951/15.
Колегія суддів Верховного Суду у постанові віл 18 лютого 2025 року справа №640/36719/21 зазначає, що особливості погашення податкового боргу державних та комунальних підприємств, що визначені статтею 96 ПК України стосуються вже стадії коли контролюючим органом було виконано повний перелік дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу, зокрема і в тому разі, коли сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного або комунального підприємства не покриває суму податкового боргу такого платника податків.
Таким чином, якщо вказані вище заходи не мали результатом погашення податкового боргу платника податків, то контролюючий орган вчиняє дії, що передбачені частиною третьої статті 96 ПК України, з метою погашення податкового боргу за рахунок коштів органу управління підприємства боржника.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем здійснено вичерпний перелік заходів, що передував можливості звернення до суду.
Позивачем виносились інкасові доручення у АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ КБ «ПриватБанк», які були повернуті банками без повного виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках ДП «Рожнятівтеплокомуненерго».
Позивачем встановлено відсутність майна у третьої особи, а також Головне управління ДПС в Івано-Франківській області зверталось у відповідності до п. 96.1 ст. 96 ПК України з поданням до Рожнятівської селищної ради від 26.05.2025 року №743/5/09-19-13-05-05, яке отримано Рожнятівською селищною радою 05.06.2025 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи на копії подання.
Натомість, відповідач листом від 16.06.2025 №12911/5 повідомив про те, підстави для прийняття Рожнятівською селищною радою рішення, передбаченого ст. 96 ПК України відсутні.
Колегія суддів зазначає, що зміна органу державної влади, в управлінні якого перебуває Комунальне підприємство, не змінює обов`язку такого органу виконати передбачені законодавством зобов`язання, та не передбачає початок процедури визначеної ст. 96 ПК України з першої події.
Таким чином, оскільки вжиті контролюючим органом заходи, передбачені статтею 96 Податкового кодексу України не призвели до результату, а власне майно в управління відсутнє, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про наявність визначених законом підстав для звернення стягнення податкового боргу на кошти органу державної влади, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство.
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2025 року справа №380/26561/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рожнятівської селищної ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі №300/5195/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич