Справа № 643/18652/25
Провадження № 2/643/2250/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, - 
у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» в особі представника – адвоката Матарикіної С.П. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» заборгованість за Договором на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи №44860/1А від 04.04.2019 в сумі 7 182,55 грн, а також суму судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в сумі 6 656,80 грн.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представником позивача зазначено, що 04.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» та ОСОБА_1 було укладено Договір №44860/1А на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт відповідача, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що відповідно до пункту 1.5. Договору, договір укладається після обладнання «об`єкта» комплектом засобів сигналізації. На виконання умов пункту 1.5 Договору для надання послуг позивачем на об`єкті було встановлено обладнання - прилад приймально-контрольний «Лунь-25К», який належить позивачеві на праві власності та який не переходить у власність відповідача протягом всього часу дії цього договору. Зауважував, що при підписанні договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи, відповідач підтвердив факт передачі йому приладу приймально-контрольного «Лунь», що належить позивачу на праві власності, на об`єкт відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Посилався, що згідно з договором відповідач несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого позивачем ППК «Лунь», а в разі його пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин у відповідності до пункту 8.1.4. Договору в 3-х денний строк в безумовному порядку сплачує на розрахунковий рахунок позивача його вартість у розмірі еквівалентному 139 доларів США за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку. Посилався, що саме неповернення відповідачем позивачу встановленого на «об`єкті» відповідача ППК «Лунь-25К» у строки, встановлені договором, спричинило порушення прав позивача, у зв`язку з чим подається дана позовна заява про стягнення заборгованості за договором. Зазначив, що відповідачем не було надано позивачу доступ на «об`єкт» для проведення демонтажу встановленого ППК «Лунь» та не проведено всі необхідні розрахунки з дотриманням умов договору, у тому числі, передбачені пунктами 3.13., 8.1.4. Договору. Крім того, зауважував, що сам відповідач повідомив позивача про розірвання вищевказаного договору, надіславши до позивача лист від 30.09.2024. Відповідно до договору, у зв`язку з заборгованістю, листом вих. №53 від 24.09.2024 позивач повідомив відповідача про розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку. Крім того, відповідачу було направлено роз`яснення адвоката, як додаткове повідомлення відповідача про розірвання вищезазначеного договору, вих. №21/04 від 21.04.2025. Посилався, що після розірвання в односторонньому порядку договору відповідач в 3-х денний строк не повернув ППК «Лунь» позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі еквівалентній 139 доларів США. На дату подачі даної позовної заяви сума еквівалентна 139 доларів США складає 5804,74 гривень в національній валюті за курсом, встановленим НБУ на 16.10.2025, та вираховується як 139 доларів США х 41,7607 (курс гривні к долару США), та дорівнює 5804,74 гривень. Крім того, посилався, що у відповідача на дату подання позовної заяви, крім заборгованості за ППК «Лунь-25К», наявна заборгованість за надані позивачем послуги з охорони в сумі 442,00 гривень.
Аргументи учасників справи
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-які клопотання та заяви від відповідача до суду не надходили.
Рух справи
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 28 жовтня 2025 року залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22», установив позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 5 днів з дня вручення копії ухвали.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 31 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю. з 25 грудня 2025 року по 16 січня 2026 року включно перебувала у щорічній основній відпустці, з 19 січня 2026 року по 03 квітня 2026 року включно – на лікарняному.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Матарикіної С.П. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Охорона-22». У поданій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, що проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України.
За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судова повістка, яка направлялася судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулася до суду, як неотримана відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення – «адресат відсутній за вказаною адресою».
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
04 квітня 2019 року між ТОВ «Охорона-22» та ОСОБА_1 укладено Договір №44860/1А на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи, згідно з яким ОСОБА_1 передає, а ТОВ «Охорона-22» приймає під охорону на пульт централізованого спостереження «об`єкт», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходяться матеріальні цінності, які належать ОСОБА_1 (а.с. 28-30).
Відповідно до пункту 1.5. Договору, договір укладається після обладнання «об`єкта» засобами сигналізації. В разі потреби, для підключення «об`єкту» до ПЦС ОСОБА_1 забезпечує допуск фахівця ТОВ «Охорона-22» для встановлення ППК «Лунь», за допомогою якого ведеться спостереження за «об`єктом» та його охорона. ППК являється і залишається власністю ТОВ «Охорона-22» і не переходить у власність ОСОБА_1 протягом всього часу дії цього договору. ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого ТОВ «Охорона-22» ППК з настанням наслідків, передбачених п. 8.1.4 цього Договору.
Умовами пункту 4.2 а) Договору передбачено, що виконавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо замовник має заборгованість по оплаті за охорону, незалежно від перебування «об`єкта» під охороною чи ні, що не звільняє замовника від виконання п. 3.13. цього Договору.
У п. 8.1 договору сторони погодили, що загальний розмір щомісячної плати за цим договором складає 260,00 грн, ПДВ не передбачено.
Сплата за надані послуги здійснюється ОСОБА_1 щомісяця, протягом перших 5 банківських днів поточного місяця за безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Охорона-22» (п. 8.1.1 Договору). 
Згідно з п. 3.13 договору, в разі розірвання цього договору ОСОБА_1 зобов`язана провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим договором. А також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця ТОВ «Охорона-22» на «об`єкт» для проведення демонтажу встановленого виконавцем (ТОВ «Охорона-22») ППК. Наслідки неповернення ППК з будь яких підстав передбачені п. 8.1.4. цього Договору.
Згідно з п. 8.1.4 Договору в разі пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин встановленого на «об`єкті» Приладу приймально-контрольного «Лунь», ОСОБА_1 в 3-х денний строк в безумовному порядку сплачує на розрахунковий рахунок ТОВ «Охорона-22» його вартість у розмірі еквівалентному 139 доларів США. Оплата проводиться в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку.
Відповідно до пункту 10.2. Договору, за вимогою однієї зі сторін, цей договір може бути припинений або призупинений на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання з дотриманням умов цього договору, у тому числі передбачені п. 3.13 цього договору.
Крім того, ОСОБА_1 та ТОВ «Охорона-22» підписали Додаток №1 до договору №44860/1А від 04 квітня 2019 року – Паспорт об`єкта 44860/1А (а.с. 30 зворот-31).
04 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Охорона-22» було укладено Додаткову угоду до договору №44860/1А від 04 квітня 2019 року, якою погодили, що в суму щомісячної абонплати входять інформаційні послуги (мобільна клавіатура) вартістю 30,00 грн (а.с. 31 зворот).
Згідно з Актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 04.04.2019 прилад приймально-контрольний «Лунь-25К» встановлено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36).
30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з листом до ТОВ «Охорона-22» (Вх. №207 від 30.09.2024), у якому просила договір №44860/1А від 04.04.2019 вважати розірваним з 30 вересня 2024 року, у зв`язку з відсутністю потреби в послугах охорони, оплату гарантовано. У вказаному листі просила відключити 30 вересня 2024 року, вказала контактний телефон (а.с. 38). 
24.09.2024 за Вих. №53 ТОВ «Охорона-22» повідомило ОСОБА_1 про дострокове розірвання Договору № 44860/1А від 04.04.2019 з 30.09.2024 та необхідність сплатити на рахунок виконавця за отримані послуги заборгованість у сумі 442,00 грн та повернути встановлений на об`єкті охорони ППК або сплати його вартість в сумі 5 737,29 грн (а.с. 39-41).
Крім того, 22.04.2025 ОСОБА_1 було направлено роз`яснення адвоката Вих. №21/04 від 21 квітня 2025 року щодо необхідності повернути приймально контрольний прилад позивачу або сплатити його вартість у розмірі, еквівалентному 139,00 доларів США, що на дату повідомлення відповідача становить 5 737,29 гривень, а також сплатити заборгованість за отримані послуги охорони в сумі 442,00 гривень (а.с. 42-46).
Згідно з наданим позивачем розрахунком ціни позову, заборгованість ОСОБА_1 становить 7182,55 гривень, яка складається з: основної суми заборгованості за ППК «Лунь-25К» - 139 доларів, на дату подання позовної заяви 139 доларів США х 41,7607 (курс гривні к долару) та дорівнює 5804,74 грн; заборгованості за отримані послуги охорони в сумі 442,00 грн; інфляційних витрат за період з 04.10.2024 по 16.10.2025 в сумі 741,73 грн; 3% річних за період з 04.10.2024 по 16.10.2025 (ст. 625 ЦКУ) у сумі 194,08 грн (а.с. 48-49 зворот).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Свобода договору в положеннях п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплена, як одна із загальних засад цивільного законодавства.
Правилами ст. 627 ЦК України законодавцем унормовано інститут свободи договору. Так, положеннями частини першої вказаної норми закону закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, як це закріплено положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України.
За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору (принцип «pacta sunt servanda»). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 ЦК України.
Правилами ч. 1 ст. 901 ЦК України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 177 ЦК України послуга є самостійним об`єктом цивільних прав.
Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, як це врегульовано положеннями ст. 599 ЦК України.
Правила ст. 610 ЦК України передбачають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Як було установлено судом, 04 квітня 2019 року між ТОВ «Охорона-22» та ОСОБА_1 було укладено Договір №44860/1А на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи, на виконання умов якого позивач установив на об`єкті відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , ППК «Лунь-25К».
На виконання вимог п. 4.2 а), 10.2 Договору, листом (вих. №53 від 24.09.2024) позивач повідомив відповідача про розірвання в односторонньому порядку Договору з 30.09.2024.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після розірвання договору, відповідно до вимог його п. 3.13, відповідачка ОСОБА_1 в 3-х денний строк провела всі необхідні взаєморозрахунки за цим договором, забезпечила доступ фахівця ТОВ «Охорона-22» на «об`єкт» для проведення демонтажу встановленого виконавцем (ТОВ «Охорона-22») ППК.
Згідно з п. 8.1.4 Договору в разі пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин встановленого на «об`єкті» Приладу приймально-контрольного «Лунь», ОСОБА_1 в 3-х денний строк в безумовному порядку сплачує на розрахунковий рахунок ТОВ «Охорона-22» його вартість у розмірі еквівалентному 139 доларів США. Оплата проводиться в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку.
Таким чином, заборгованість за надані послуги з охорони в сумі 442,00 грн та вартість неповернутого ППК «Лунь-25К» у сумі 5 804,74 грн, обрахованої позивачем за курсом долару США, встановленим НБУ станом на 16.10.2025 (41,7607 грн за 1 долар США), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.10.2024 по 16.10.2025, суд керується таким.
За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (постанова Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанова Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанова Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанова Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).
З огляду на викладене, оскільки згідно з п. 8.1.4. Договору №44860/1А зобов`язання щодо сплати вартості ППК у випадку його неповернення визначено сторонами в іноземній валюті, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування позивачем інфляційних втрат на вказану суму боргу, оскільки норми частини 2 статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з цим, що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу 442,00 грн, суд керується таким.
Частиною 1 статті 8 ЦК визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1-1 Порядку).
Згідно з п. 4 Порядку сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Статтею 625 ЦК передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.
Отже, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 52,48 грн за період з жовтня 2024 року по вересень 2025 року, які нараховані на суму заборгованості у розмірі 442,00 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на суму заборгованості в розмірі 6246,74 грн за період з 04.10.2024 по 16.10.2025, суд приймає його та доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в сумі 194,08 грн.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного в сумі 6 493,30 гривень.
Розподіл судових витрат
Згідно з платіжною інструкцією №332 від 16 жовтня 2025 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 90,40%, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 189,85 гривень (2 422,40 : 100 х 90,40 = 2 189,85).
Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 гривень та витрати на відправку відповідачу роз`яснення адвоката в сумі 52,90 гривень, відправку відповідачу позовної заяви з додатками в сумі 181,50 гривень.
Так, судом встановлено, що 08 серпня 2025 року між ТОВ «Охорона-22» та ФО-П ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом (договір про надання юридичних послуг) № 08/08 (а.с. 50-51).
Згідно з копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №323, Матарикіна С.П. має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 52).
Позивачем надано рахунок №01/09 від 01 вересня 2025 року на суму 4000,00 грн за юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги з адвокатом (договору про надання юридичних послуг) № 08/08 від 08.08.2024. Виконавець – ФО-П Матарикіна С.П., замовник – ТОВ «Охорона-22» (а.с. 53).
10 жовтня 2025 року ТОВ «Охорона-22» та ФО-П ОСОБА_2 підписали Акт виконання наданих послуг (а.с. 53 зворот).
Згідно з платіжною інструкцією №327 від 09 жовтня 2025 року ТОВ «Охорона-22» перерахувало на користь ФО-П ОСОБА_2 4000,00 грн з призначенням платежу: «юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги з адвокатом №08/08 від 08.08.2024, рах. №01/09 від 01.09.2025» (а.с. 54).
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
У справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04 від 23.01.2014 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00 від 28.11.2002 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, судом установлено, що представником позивача надано до суду належні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які сплатив позивач у заявленому розмірі, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас суд зважає на те, що правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 90,40% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 616,00 гривень (4000 х 90,40% : 100% = 3 616,00).
Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 52,90 грн, як відшкодування витрат на відправлення відповідачу роз`яснень адвоката, як додаткового повідомлення відповідача про розірвання договору, які задоволенню не підлягають, оскільки не є судовими витратами в розумінні пункту 4 частини 3 статті 133 ЦПК як витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з цим, судові витрати позивача в сумі 181,50 грн, пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками (квитанція поштової служби «Е-Пост» №1783968 від 29.10.2025 по сплаті поштового відправлення відповідачу на суму 181,50 грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» суму заборгованості за Договором на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи №44860/1А від 04.04.2019 в сумі 6 493 (шість тисяч чотириста дев`яносто три) гривень 30 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень 85 копійок, витрати на відправлення відповідачу копії позовної заяви з додатками в сумі 181 (сто вісімдесят один) 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-22» витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3616 (три тисячі шістсот шістнадцять) гривень 00 гривень.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Охорона-22», код ЄДРПОУ 42596328, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Садова, буд. 10/12;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова