ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3066/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/174/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ст.124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців. 
Виходячи із змісту судового рішення, 09 лютого 2026 року о 11.18 год. в м. Тернополі по вул. Князя Островського, 14, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом “Volkswagen ID.3 PRO S”, НОМЕР_1 , на ділянці дороги, яка має по одній смузі в кожному напрямку, не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час об`їзду перешкоди у вигляді транспортного засобу “Dacia Sandero”, д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв під керуванням водія ОСОБА_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на нього. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. 

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні правопорушення, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 р в частині накладеного адміністративно стягнення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що визнає свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні передбаченому ст.124 КУпАП та щиро розкаюється.
Вважає, що суд необґрунтовано застосував до ОСОБА_1 найбільш суворий вид адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки таке стягнення не відповідає тяжкості вчиненого ним адмінправопорушення та характеризуючим його особу даним.
Також апелянт посилається на те, що право на керування транспортними засобами є для нього основним джерелом доходу, оскільки він з 13.08.2025 року по даний час працює на посаді водія у ТОВ «Престижбуд Тернопіль», а також з жовтня 2023 року — на посаді водія у ТОВ «549.ЮА», та надає послуги маршрутного таксі.
Крім того, апелянт зазначає, що за місцем роботи характеризується позитивно, як досвідчений водій, що підтверджується характеристиками з місця роботи.
Зазначає, що право на керування транспортними засобами для нього є суттєвим, зокрема у професійному плані, оскільки надає йому можливість працювати водієм та здійснювати утримання його сім`ї. А також у якості волонтера брати участь у допомозі Збройним Силам України та здійснювати доставки гуманітарних вантажів на фронт.
Просить змінити адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, застосоване до ОСОБА_1 постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, на адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Заслухавши апелянта - особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який в судовому засіданні заявив клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, підтримав подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.02.2026 р., в частині застосованого адміністративного стягнення та застосувати до нього адмінстягнення у виді штрафу; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків. 
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Як вбачається із матеріалів провадження, розгляд справи судом першої інстанції проводився за відсутності ОСОБА_1 ..
Постанову суду першої інстанції, яка оскаржується апелянтом, ухвалено 26 лютого 2026 року. 
Натомість, із матеріалів справи вбачається, що копію постанови суду від 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 отримав 13 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу подано 13 березня 2026 року.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, у повній мірі не дотримався. 
Надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адмінвідповідальності, місцевий суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення. 
Санкція ст.124 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність та врахував обставини, які пом`якшують, а саме визнання вини та щире розкаяння у вчиненому правопорушенні.
При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкції ст.124 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті, за якою ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності.
Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення вважаю безпідставним та необґрунтованим.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість. 
Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, яке вчинено з необережності; особу порушника ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, активно займається волонтерською діяльністю; те, що право керування транспортними засобами необхідно ОСОБА_1 у повсякденній роботі, оскільки останній працює водієм в ТОВ «Престижбуд Тернопіль» та ТОВ «549.ЮА»; обставини, що пом`якшують відповідальність, до яких суд відносить повне визнання вини та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.
Також апеляційний суд вважає за необхідне врахувати, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності матеріальних претензій зі сторони потерпілого ОСОБА_2 .
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що постанову суду першої інстанції, в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, необхідно змінити та обрати йому стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст.124 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 р.  Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити. 
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, в частині застосованого адміністративного стягнення, — змінити і застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя