ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/298/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/13911/24 Категорія: 304070000 	Ватажок - Сташинська А. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., 
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Глембоцької Ірини Володимирівни на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2025 року у справі за позовом Приватного акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

20.11.2024 року ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішення Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. 
Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ». Договори приєднання на надання відповідних послуг опубліковані на офіційному веб-порталі ПАТ «Черкаське хімволокно» за посиланням https://khimvolokno.com.ua/dogovir-na-poslugu.
Фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.
Таким чином, з боржниками укладено договір приєднання послуг з централізованого опалення та постачання води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України.
Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 14613/25211-01-10 від 08.10.2024 року відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .
Зазначається, що відповідачі, фактично споживши надані позивачем послуги, не надсилали жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином.
Однак, у порушення вимог чинного законодавства, відповідачі не виконують свої зобов`язання, внаслідок чого у них виникла заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесків у сумі 97 859 грн 14 коп.; заборгованість за інфляційну складову боргу становить 22 922 грн 50 коп. та сума трьох відсотків річних становить 6 103 грн 25 коп.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2025 позовні вимоги ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесків у сумі 97 859 грн 14 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» заборгованість за інфляційну складову боргу у сумі 22 922 грн 50 коп та три відсотки річних у сумі 6 103 грн 25 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» судовий збір у сумі 757,00 грн. з кожного. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, які своєчасно та не в повному обсязі не вносили плату за отримані послуги у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем.
Суд першої інстанції виходив з наданого позивачем розрахунку з яким погодився, та який відповідачами спростовано не було. Зокрема, суд зазначив, що відповідачі не надали суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростували наданий позивачем розрахунок.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Глембоцька І.В. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2025, застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог ПАТ «Черкаське хімволокно» про стягнення заборгованості, що виникла до 20.11.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Черкаське хімволокно» задовольнити частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» основну заборгованість у розмірі 34485,55 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, дійшов помилкового висновку про його належне повідомлення. Це призвело до позбавлення відповідача фундаментальних процесуальних прав та, як наслідок до ухвалення необ`єктивного рішення.
Вказує, що матеріали справи містять беззаперечні докази того, що всі судові повістки та копія позовної заяви повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Це є прямим доказом того, що відповідач фактично не отримувала жодного документа у справі і не знала про її існування. Відповідач не могла подати відзив на позовну заяву, оскільки, як підтверджують матеріали справи, вона не отримувала копію позовної заяви з додатками. Зазначені факти, також, позбавили відповідача права на подання заяви про застосування позовної давності.
В апеляційній скарзі каржник зазначає про застосування строків позовної давності та вказує, що відповідач була об`єктивно позбавлена можливості подати заяву в суді першої інстанції з причин, що не залежали від її волі.
Суть заяви зводиться до того, що позов було подано до суду 20 листопада 2024 року, а отже позивач має право вимагати стягнення заборгованості лише за період з 20 листопада 2021 року. Згідно з розрахунком, наданим самим позивачем, станом на 01 грудня 2021 року загальна сума заборгованості вже становила 63373,59 грн. Вказує, що ця сума повністю знаходиться за межами трирічного строку позовної давності.
Вказує, що юридично обґрунтована сума основного боргу, що підлягає розгляду складає: 97 859,14 грн - загальний борг на 30.09.2024) – 63 373,59 грн (борг на 01.12.2021)=34485,55 грн. а тому, вимоги позивача про стягнення основного боргу в частині, що перевищує 34 485,55 грн не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, скаржник просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості, що виникла до 20 листопада 2021 року та відмовити у задоволенні позову в цій частині.
Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції повністю проігнорував імперативні норми законодавства, що встановлювали прямі мораторії на нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних.
Вказує, що Законом України № 540-IX від 30.03.2020 року було встановлено заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги на період дії карантину ( з 17 березня 2020 року до 01 липня 2023 року).
Посилається на постанова КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» згідно якої встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення не лише неустойки, а й інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість за житлово-комунальні послуги.
З урахуванням зазначеного вказує, що жодні інфляційні нарахування та 3% річних за період з березня 2020 року по сьогоднішній день не підлягають стягненню. Вимоги позивача про стягнення 22922,50 грн. інфляційних втрат та 6103,25 грн. 3% річних є абсолютно незаконними.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.11.2012 № 374 та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 та № 1480 від 31.10.2007 надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, зокрема в будинку АДРЕСА_1 (а.с.15,17,20).
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується відомостями наданими Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради за вх. № 48092 від 03.12.2024 (а.с.12-13).
Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачів за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесків становить – 97 859,14 грн.; заборгованість за інфляційну складову боргу становить 22 922,50 грн. та сума трьох відсотків річних становить 6 103,25 грн. (а.с. 5 -10).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18,20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.
Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. 
В будинку АДРЕСА_1 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири.
У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалися згідно п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі ( об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.
У квартирі АДРЕСА_3 не встановлено квартирний лічильник теплової енергії, а тому згідно з п. 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 не встановлено, тому відповідно до п. 21 Правил за надані послуги плата справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.
Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання ( за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу.
Типові договори приєднання на надання відповідних послуг згідно вищезазначених постанов КМУ № 830 та № 1182 опубліковані на офіційному веб-сайті позивача.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
З урахуванням викладеного, з боржниками укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти, відповідно до ст. 642 ЦК України. 
Порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг будинку регламентовано ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
З поданих позивачем доказів вбачається, що позивач ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Відповідачі, в тому числі і ОСОБА_1 у справі є споживачами наданих позивачем послуг.
Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідачі в тому числі і ОСОБА_1 відмовлялися від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку.
В супереч вимог 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду доказів належної оплати наданих їй послуг у заявлений у позові період.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.
Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Як вбачається з матеріалів справи, датою звернення ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» з позовною заявою у даній справі є 20.11.2024 року, а період нарахування заборгованості становить з 2013 року по вересень 2024 року включно.
В апеляційній скарзі скаржник просить застосувати строк позовної давності про стягнення заборгованості, що виникли до 20 листопада 2021 року.
В обґрунтування застосування такого строку скаржник зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не мала рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом, а також не могла нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень.
Вказує, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час та місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяві, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Крім того, зазначає, що якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно ОСОБА_1 зверталася в суд з заявою про перегляд заочного рішення в якій просила застосувати строки позовної давності (а.с.96). 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2025 року відмовлено.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частиною першою ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин.
Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16.
В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, викладено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21, зазначено про те, що суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання до розгляду на 20.01.2025 на 09 год. 50 хв. (а.с.46).
Згідно з супровідним листом від 04.12.2024, судова повістка про виклик до суду направлялася ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_4 (а.с.52).
Крім того, судом було здійснено оголошення про виклик особи ( ОСОБА_1 ) до суду на 20.01.2025 року на 09 год. 50 хв. (а.с.56).
Поштовий конверт адресований ОСОБА_1 повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.58).
В подальшому розгляд позовної заяви не відбувся у зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання. Розгляд справи був відкладений на 10.02.2025 року на 12 год.
Відповідно до супровідного листа від 21.01.2025 року на адресу ОСОБА_1 направлялася судова повістка на адресу: АДРЕСА_2 (а.с.66).
Окрім того, судом було здійснено оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду на 10.02.2025 року на 12 год.(а.с.67).
Поштовий конверт з повісткою, який був адресований ОСОБА_1 повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.74). 
Згідно статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
За змістом п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним чином повідомленням сторони.
Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
З урахуванням встановлених обставин та зазначених вище норм права, колегія суддів зазначає, що згідно чинного законодавства відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена судом першої інстанції про дату час та місце розгляду справи. Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо неналежного повідомлення відповідача не приймаються до уваги колегією суддів.
Разом з тим, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заява про застосування строків позовної давності не підлягає до розгляду апеляційним судом, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).
Відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів відмови від отримання послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.
Як установлено судом апеляційної інстанції, 06 грудня 2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ у справі №712/14155/17, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 25980,93 грн. 
У зв`язку з наявністю вказаного судового наказу, позивачем до суду апеляційної інстанції було надано новий розрахунок заборгованості, у відповідності до якого загальний розмір боргу за період з 01.09.2017 року по 01.10.2024 року за опалення та гаряче водопостачання становить 71 878,21 грн.
Колегія суддів, враховуючи установлені обставини, перевіривши розрахунок наданий ВП «Черкаська ТЕЦ» ПРАТ «Черкаське хімволокно» вважає, що саме вказаний розмір боргу є обґрунтованим, відповідає періоду виниклої заборгованості та підлягає стягненню з відповідачів.
В частині доводів ОСОБА_1 , наданих в додаткових поясненнях щодо стягнення з неї в примусовому порядку на виконання оскаржуваного заочного рішення коштів у сумі 59 041,20 грн., які, на її переконання, повинні бути враховані при ухваленні судового рішення колегією суддів, то суд звертає увагу, що дані кошти підлягають зарахуванню державним або приватним виконавцем в рахунок погашення боргу під час виконання судового рішення у даній справі.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанов № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 п. 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року.
Як вбачається із розрахунку наданого до суду апеляційної інстанції 3% річних розраховано за період з вересня 2017 року по січень 2022 року та становлять 2488,51 грн. Інфляційні втрати розраховано за період з вересня 2017 року по грудень 2021 року, які становлять 6081,90 грн.
Посилання скаржника на Закон України № 540 від 30 березня 2020 року та постанову КМУ від 05.03.2022 року № 206, якою встановлено заборону щодо нарахування та стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річних до припинення чи скасування воєнного стану в Україні є безпідставними, оскільки згідно наданих позивачем розрахунків про нарахування 3% річних та інфляційних втрат, які надані як до суду першої інстанції, так і до апеляційної скарги, нарахування здійснювалися позивачем за період до січня 2022 року, тобто до початку введення в Україні воєнного стану (24 лютого 2022 року). 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував заборону щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат в період дії воєнного стану не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи.
Щодо посилання скаржника на заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, в період дії карантину колегія суддів виходить з наступного.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Постановою Кабінетом Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Відповідно до Закону України № 530 - IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» Пункт 2 розділу II доповнено підпунктом 6 згідно із Законом № 1071-IX від 04.12.2020} на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: зокрема нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вбачається з позовних вимог, позивач не заявляв до відповідача стягнення неустойки (штрафу, пені) за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, а нарахував 3% річних та інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що пеня та інфляційні втрати — це різні правові механізми захисту інтересів кредитора при простроченні платежів. Пеня — це штрафна санкція (відсоток від боргу за кожен день прострочення), яка стимулює боржника. Інфляційні втрати (ст. 625 ЦК) — це компенсація знецінення грошей через інфляцію, що розраховується на основі індексу інфляції, а не фіксованого відсотка. 3% річних (згідно зі ст. 625 ЦК України) — це мінімальний розмір цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання. Це компенсація за знецінення коштів через час, що нараховується на суму основного боргу, крім інфляційних втрат. Нараховуються за весь час прострочення до повного виконання.
Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» на який посилається скаржник в апеляційній скарзі також не передбачає обмежень щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг.
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування інфляційних втрат, також не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки не відповідають обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає зміні у частині розміру стягнутої заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення на 63,40%, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 1919,84 грн., по 479,96 грн. з кожного.
У той же час, апеляційна скарга задоволена судом на 36,6%, тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 221, 65 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1662,37 грн., а всього 1884,02 грн. 
Керуючись ст.ст. 35, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Глембоцької Ірини Володимирівни задовольнити частково.
Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2025 року змінити, зменшити розмір стягнутої заборгованості за послуги з центрального опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесків з 97859, 14 грн. до 71,878,21 грн.; 3% річних з 6103,25 грн. до 2488,51 грн.; інфляційних втрат з 22922, 50 грн. до 6081,90 грн.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у розмірі 1919,84 грн., по 479,96 грн. з кожного.
Стягнути з Приватного акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1884,02 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді