Справа № 493/1904/25 
Провадження № 2/493/105/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року    м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:
ГОЛОВУЮЧОГО – СУДДІ ІЛЬНІЦЬКОЇ О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

20.10.2025 ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» звернулося до суду в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір позики «Смарт» №3430708868-011481, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у позику грошові кошти в сумі 4500,00 грн шляхом перерахування на банківську картку НОМЕР_1 зі строком повернення 12.03.2024. Умовами договору передбачена сплата процентів у розмірі 1,5% від суми позики, що за календарний рік складає 547,5%, сплата комісії в розмірі 1% від суми позики, одноразової комісії за видачу позики – 2,5% від суми позики. Відповідач повинна була сплачувати заборгованість за графіком, однак свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 23017,50 грн, що складається із заборгованості за тілом позики – 4000 грн, боргу за відсотками – 1957,50 грн, боргу за пенею – 9000 грн, боргу послуг – 7560 грн.
Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» заборгованість за договором позикив розмірі 23017,50 грн та судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», тому позивач самостійно направив відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів рекомендованим листом з описом вкладення, надавши суду докази їх надсилання.
Ухвалою судді від 22.10.2025 провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
18.12.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач визнає розмір заборгованості в загальній сумі 5200 грн, що складається із заборгованості за тілом позики – 4000 грн та відсотків за користування позикою – 1200 грн. В іншій частині позов не визнає, посилаючись на норми ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, а також на п.6-1 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого у період дії воєнного стану споживач звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит.
29.12.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив та відповідь на відзив.
Ухвалою від 06.01.2026 поновлено строк для подачі відповіді на відзив та прийнято відповідь на відзив.
Згідно відповіді на відзив позивач посилається на п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання чинності законом «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» – 2,5%, протягом наступних 120 днів – 1,5%, тому з 24.12.2023 денна ставка має бути не вищою 2,5%, з 23.04.2024 – не більше 1,5%, з 21.08.2024 – не більше 1%. Таким чином в період дії договору, укладеного з відповідачем, розмір денної процентної ставки – 1,5% відповідає вимогам Закону «Про споживче кредитування.
Пункт 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», на який посилається представник відповідача, виключений відповідно до Закону України від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», отже за договорами, укладеними з 24.01.2024 дозволяється нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит, за прострочення виконання зобов`язання.
Також позивач вважає, що вимоги щодо стягнення боргу послуг, а саме, комісії, відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», розмір таких послуг узгоджений сторонами в договорі.
07.01.2026 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вважає, що стягненню підлягає основний борг в сумі 4000 грн та проценти в сумі 1200 грн, виходячи з денної процентної ставки – 1%. 
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, дослідивши докази, надані позивачем, заперечення відповідача,  письмові пояснення, викладені у позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив на позов, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 12.02.2024 ОСОБА_1  уклала з ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» Договір позики «Смарт» № 3430708868-011481, який відповідно до п.1 договору укладений в електронній формі.
Відповідно до умов Договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу в позику грошові кошти в сумі 4500 грн на умовах строковості, оплатності та поверненості шляхом перерахування на банківську картку відповідача НОМЕР_1 , а відповідач у встановлений цим Договором строк зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позиченими коштами на визначених Договором умовах.
Строк позики визначений у 30 календарних днів, позика має бути повернута до 12.03.2024. (п.2.2 Договору).
За користування Позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою, розмір процентів складає 1,5% від суми позики, що за календарний рік становить 547,5%. (п.2.3.1 Договору).
Позичальник сплачує комісії, а саме, комісію за використання позики, яка складає 1% від суми позики та нараховується щоденно за супроводження договору, надання цілодобової підтримки Позичальнику з приводу виконання умов Договору, обслуговування заборгованості (за наявності), а також одноразову комісію за видачу позики у розмірі 2,5% (п.2.4.1, 2.4.2 Договору).
Орієнтовна загальна вартість позики складається з розміру суми позики та загальних сукупних витрат та становить 7875 грн. (п.2.6 Договору).
Згідно п.6.3 Договору при простроченні виконання умов цього Договору позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 2% суми позики за кожен день прострочення з другого дня прострочення до погашення заборгованості в повному обсязі.
Позивач свої зобов`язання за Договором позики виконав у повному обсязі, перерахувавши ОСОБА_1 4500 грн на картку № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням №5069 від 12.02.2024.
Договір позики, таблицю обчислення загальної вартості позики для споживача відповідач підписала електронним підписом.
Факт укладення Договору позики на вказаних умовах, отримання коштів у позику відповідачем не оспорюється. 
У п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 цієї статті).
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, які передбачені ч. 1 ст. 611 ЦК України.
На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 3430708868-011481 від 12.02.2024 ОСОБА_1 не повернула в повному обсязі позику та не виконала всі інші свої грошові зобов`язання за Договором позики, тому станом на 18.09.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 23017,50 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 4500 грн., заборгованість за нарахованими процентами – 1957,50 грн., пеня – 9000 грн, борг за послугами 7560,00 грн.
Отже судом встановлено, що Договір позики «Смарт» 3430708868-011481 від 12.02.2024, між ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі, так як містить електронний підпис відповідача та представника позивача, зі змісту якого вбачається, що в них визначено основні істотні умови, характерні для договорів позики, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови, на яких надається позика, з якими позичальник в свою чергу погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання зазначених документів, тому договір є таким, що вчинений у письмовій формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 205 та ст. 207 ЦК України.
Враховуючи зазначене та те, що відповідач не сплачує належним чином заборгованість за договором позики «Смарт» № 3430708868-011481 від 12.02.2024, в тому числі кредит, проценти за користування кредитом, комісію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» про стягнення заборгованості за Договором позики з ОСОБА_1 є обґрунтованими.
Разом з тим позивач у позовній заяві зазначив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом позики в сумі 4000 грн, а не 4500 грн, як зазначено в розрахунку заборгованості, тому суд, керуючись приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, стягує саме 4000 грн заборгованості за тілом позики.
Розмір процентів за позикою – 1,5% від суми позики визначений на підставі умов Договору позики, а саме його п.2.3.1. Суд знаходить доводи представника відповідача про те, що розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, неспроможними, так як станом на дату укладення Договору позики розмір денної процентної ставки у 1,5% відповідав вимогам Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір якої згідно п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не міг перевищувати 2,5 %.
Вимоги щодо стягнення боргу послуг відповідають п.2.4 Договору та Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим розмір комісії відповідно до п.2.4.1 складає 1% від суми позики та 2,5% одноразова комісія за видачу позики. Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту загальна сума комісії за використання кредиту складає 1305,00 грн та одноразова комісія – 112,50 грн, тому стягненню підлягає загальна сума боргу послуг 1417,50 грн. 
Також станом на дату укладення Договору позики не було заборонено визначати умовами договору нарахування пені, так як п.6.1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого у період дії воєнного стану в Україні споживач звільнявся від відповідальності за прострочення зобов`язання, зокрема пені, виключений на підставі Закону України від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 23.12.2023, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня, нарахована відповідно до п.6.3 Договору.
Разом з тим відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Враховуючи, що сума пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом позики, процентами та комісією, суд знаходить можливим зменшити розмір пені до 7375 грн, що відповідає сумі заборгованості за тілом позики (заявленої до стягнення), процентів та комісії.
Таким чином стягненню підлягає заборгованість за тілом позики – 4000 грн, заборгованість за процентами 1957,50 грн, заборгованість послуг (комісія) – 1417, 50 грн, пеня -7375 грн, а всього 14750 грн. 
Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 2210 від 16.10.2025 за подання даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» підлягають частковому задоволенню, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір за подання до суду позовної заяви пропорційно задоволених вимог, а саме в сумі 1552,31 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. 205, 207, 526, 610-612, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1050 ЦК України, ст. 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договоромпозики задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС», код ЄДРПОУ 43868852, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул.Глобинська, буд. 2, офіс 207/2, заборгованість за Договором позики «Смарт» № 3430708868-011481 від 12.02.2024 в розмірі 14750,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами – 1957,50 грн., заборгованість за послугами (комісія) – 1417,50 грн, пеня – 7375,00 грн, а також судовий збір в сумі 1552,31 грн., а всього – 16302,31 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ