ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4681/24     Головуючий І-ї інстанції – Овдієнко В.В.
Провадження № 33/818/25/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
25 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Костенко Ю.С.,   

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Дмитренко І.Б. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 24 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 18 грудня 2024 року о 12 год. 00 хв. в м. Змієві Чугуївського району Харківської області по вул. Харківській, 11, ОСОБА_1 керував автомобілем Jeep Compass, д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, які виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів). На вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України
Постановою судді Зміївського районного суду Харківської області  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Дмитренко І.Б. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції було надано копію витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.12.2024 року №381, згідно якого майора юстиції ОСОБА_1 , старшого офіцера юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , залучено до складу сил та засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Натомість, районний суд дійшов хибного висновку про те, що 18.12.2024 року ОСОБА_1 не виконував обов`язки військової служби, оскільки участь у такого роду заходах здійснюється цілодобово. При цьому, звертає увагу, що виконання військовослужбовцем своїх обов`язків не обмежується лише територією ВЧ.
Таким чином, вважає, що 18.12.2024 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі та виконував свої безпосередні обов`язки, отже за приписами ч.3 ст.266-1 КУпАП міг бути підданий огляду на стан алкогольного сп`яніння тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління ВСП у ЗСУ, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП. З огляду на те, що порядок, визначений ст. 266-1 КУпАП, працівниками поліції не був дотриманий, то у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходити відповідний огляд, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
21 квітня 2025 року захисником ОСОБА_2 до апеляційного суду було подано додаткові пояснення, за змістом яких у відповідь на її адвокатський запит від 05.03.2025 року командиром ВЧ НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 було повідомлено, що 18.12.2024 року старший офіцер юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майор юстиції ОСОБА_1 перебував на службі, виконував обов`язки військової служби, у відпустці або на лікарняному не перебував.
Крім того, додано довідку про грошове забезпечення №2 від 10.03.2025 року, у якій відображено нарахування додаткової грошової винагороди на період воєнного стану згідно ПКМУ №168 за період з 15.12.2024 року по 31.12.2024 року, що підтверджує участь ОСОБА_1 у вказаний період, у тому числі 18.12.2024 року, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Мотиви суду
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином щляхом направлення йому судових повісток за його поштовою адресою, наявною в матеріалах справи (а.с. 78-79, 82-83, 87-90), які повернулись до суду не врученими з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «адресат відмовився», а також шляхом направлення ОСОБА_1 судових повісток-повідомлень у виді СМС за номером мобільного телефону, зазначеному у апеляційній скарзі (а.с. 80, 85). Водночас, вказані СМС-повідомлення адресату також доставлені не були.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Дмитренко І.Б., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (довідка про доставку судової повістки-повідомлення у додаток «Вайбер», а.с. 86), до апеляційного суду також не з`явилась, подала додаткові письмові пояснення, тотожні її письмовим поясненням від 21.04.2025 року, та просила розглянути справу у її відсутність.
За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Дмитренко І.Б. в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 18 грудня 2024 року о 12 год. 00 хв. в м. Змієві Чугуївського району Харківської області по вул. Харківській, 11, ОСОБА_1 керував автомобілем Jeep Compass, д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, які виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів). На вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199412 від 18.12.2024 року.
Факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції та відеореєстратора, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.12.2024 року, згідно якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 ;
- рапортом інспектора поліції Япко Д. від 18.12.2024 року щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративну відповідальність щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що захисник в апеляційній скарзі не спростовує сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинку співробітниками поліції при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а також факт відмови проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Перевіряючи доводи захисника про порушення порядку направлення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_1 , який повинен був проводитись у відповідності до ст. 266-1 КУпАП посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорушення у Збройних Силах України, а не працівниками поліції, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства
Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил Українина стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Додані до апеляційної скарги документи, на які посилається захисник, апеляційний суд приймає до уваги. Так, як убачається з витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.12.2024 року №381, майора юстиції ОСОБА_1 , старшого офіцера юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 , дійсно залучено до складу сил та засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. 
Також, згідно відповіді командира ВЧ НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 на адвокатський запит від 05.03.2025 року, 18.12.2024 року старший офіцер юридичної служби ВЧ НОМЕР_2 майор юстиції ОСОБА_1 перебував на службі, виконував обов`язки військової служби, у відпустці або на лікарняному не перебував.
Крім того, відповідно до довідки про грошове забезпечення №2 від 10.03.2025 року, ОСОБА_1 була нарахована додаткової грошової винагорода на період воєнного стану згідно ПКМУ №168 за період з 15.12.2024 року по 31.12.2024 року.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими як водій транспортного засобу Jeep Compass, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому, при цьому, був одягнутий у цивільний одяг (чорна кофта, штани, куртка та шльопанці). Під час перевірки документів, поліцейські виявили, що у ОСОБА_1 відсутні при собі документи, які посвідчують особу, та реєстраційні документи на ТЗ, у зв`язку із чим особу водія встановлено за водійським посвідченням з поліцейської бази та складено щодо нього постанову за ч.1 ст.126 КУпАП.
Водночас, водій ОСОБА_1 не наголошував на тому, що він є військовослужбовцем та перебуває на службі, під час розмови із інспекторами поліції дякував їм за їх службу та казав що вони ( ОСОБА_1 та інший чоловік, пасажир авто) теж роблять важливу справу.
З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 перебував поза межами території будь-якої військової частини та не виконував в той час жодних військових обов`язків.
Будь-яких інших документів, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби стороною захисту не надано, а матеріали справи їх не містять. Крім того, останній не забажав залишитися на місці зупинки та довести зазначені ним обставини, а працівникам поліції надати можливість перевірити таку інформацію для визначення процедури проведення огляду, а покинув місце події, а тому на той момент у працівників поліції існувала обгрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.
Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що зміст статті 266-1 КУпАП, на яку посилається захисник, не передбачає випадків керування ТЗ особою, яка є військовослужбовцем, однак під час керування ТЗ не виконує обов`язки військової служби та не перебуває на території ВЧ.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 мав здійснюватися саме в порядку, передбаченому статтею 266 КУпАП, а тому поліцейські були уповноважені провести огляд водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів або забезпечити проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
До матеріалів справи було долучено відеозапис, зміст якого є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ
Таким чином, відомості, зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючисьст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Дмитренко І.Б. залишити без задоволення.
Постанову суддіЗміївського районного суду Харківської області від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик