УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8783/24 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів   Коломієць О.С., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/8783/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради про зміну місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Петровської М.В. в м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити місце проживання дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке визначено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2023 року по цивільній справі №278/2817/22 із визначенням місця проживання дітей з ним.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
01 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5. подав заяву про стягнення понесених витрат, у якій просив:
- визнати дії ОСОБА_1 щодо подання позову про зміну місця проживання дітей необґрунтованими, а його поведінку такою, що є зловживанням процесуальними правами;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у загальному розмірі 23 200 грн.
Додатковою ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради про зміну місця проживання дітей задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн та витрати на оплату робіт перекладача в розмірі 3 200 грн., а всього 23 200 грн.
Не погоджуючись із додатковою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та залишити заяву про розподіл судових витрат без розгляду або ж ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що він не отримував копії заяви про розподіл судових витрат. Звертає увагу на те, що ним було подано до суду заяву про заперечення та зменшення розміру витрат. Зазначає, що представник відповідача на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заявив про стягнення витрат на правничу допомогу. Звертає увагу на те, що підставою для подання заяви про залишення позову без розгляду є його мобілізація до лав ЗСУ. Враховуючи вищевикладене просить скасувати додаткову ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2025 року та залишити заяву про розподіл судових витрат без розгляду або ж ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19).
У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).
З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.
Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.
Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.
У справі, що переглядається встановлено, що 20 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити місце проживання дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке визначено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2023 року по цивільній справі №278/2817/22 із визначенням місця проживання дітей з ним.
У відзиві на позовну заяву від 19.02.2025 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5. зазначив щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
29 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки його було мобілізовано до лав ЗСУ. 
01 жовтня 2025 року Корольовським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
01 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5. подав заяву про стягнення понесених витрат, у якій просив:
- визнати дії ОСОБА_1 щодо подання позову про зміну місця проживання дітей необґрунтованими, а його поведінку такою, що є зловживанням процесуальними правами;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у загальному розмірі 23 200 грн.
Відтак, заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про розподіл судових витрат подана у визначений законом строк і не порушено порядок визначений ст. 141 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
На підтвердження витрат на правову допомогу, до заяви про розподіл судових витрат представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5. долучено: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1032682 від 28.09.2022, договір №16/22 про надання правової допомоги від 13.09.2022, додаток №2 до договору про надання правової допомоги №16/22 від 31.01.2025, акт виконаних робіт №1-2-16/22 від 01.10.2025, згідно якого загальна вартість наданих послуг складає 23 200 грн., з яких: участь у судовому засіданні (04.02.2025) - 1 год/2000 грн., складання відзиву на позовну заяву - 5 год/10 000 грн., оплата послуг з перекладу - 3200 грн., клопотання про долучення доказів - 1 год/2000 грн., участь у судовому засіданні (12.05.2025) - 1 год/2000 грн., участь у судовому засіданні (16.06.2025) - 1 год/2000 грн та участь у судовому засіданні (15.07.2025) - 1 год/2000 грн., платіжну інструкцію №26 про оплату перекладу, квитанції №4643334 та №4643335 від 01.10.2025 про направлення заяви про розподіл судових витрат ОСОБА_4 (представнику ОСОБА_1 ) та виконавчому комітету Житомирської міської ради Житомирської області).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними та документально підтвердженими.
Проте, розмір таких витрат, на думку колегії суддів, є завищеним, виходячи з наступного.
Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розподіляючи витрати, які відповідач понесла на професійну правничу допомогу, колегія суддів зауважує на те, що наявний в матеріалах справи акт виконаних робіт №1-2-16/22 від 01.10.2025 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі №757/24445/21-ц.
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 15.10.2025 було подано заперечення проти вимог заяви про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції задовольняючи заяву та визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, не взяв до уваги, що вартість робіт є завищеною, з урахуванням того, що позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду на підставі його заяви, у зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ. 
Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат з 23 200 грн до 13 200 грн., з яких 10 000 грн витрати на професійну правничу допомогу та 3 200 грн витрати на оплату перекладу.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного додаткову ухвалу слід змінити і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 200 грн судових витрат, з яких: 10 000 грн витрати на професійну правничу допомогу та 3 200 грн витрати на оплату перекладу.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткову ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з 23 200 грн до 13 200 грн., з яких: 10 000 грн витрати на професійну правничу допомогу та 3 200 грн витрати на оплату перекладу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Коломієць О. С.

Шевчук А. М.