Справа № 127/3474/26
Провадження № 2/127/990/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький Вінницький міський суд Вінницької області 
у складі головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з позовною заявою про збільшення розміру аліментів. 
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем.
Позивач зазначає, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 4 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 886. 
У шлюбі народився син, який проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні. У подальшому сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та розірвали шлюб за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2016 року у справі № 127/14003/16-ц, яким також було встановлено обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач обґрунтовує необхідність збільшення аліментів тим, що з часу ухвалення рішення витрати на утримання дитини значно зросли, а встановлений розмір аліментів недостатній для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона посилається на норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, а також на правову позицію Верховного Суду, згідно якої можливе збільшення розміру аліментів та зміна способу їх стягнення.
До позову позивач додала копії рішення суду про стягнення аліментів, свідоцтво про народження дитини, копії паспорта та ідентифікаційного коду, а також розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 1 лютого 2026 року у виконавчому провадженні № 49488595, згідно з яким заборгованість відповідача складає 31 048,68 гривень.
Позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, визначивши їх у розмірі шляхом визначення їх в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 13.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Отже, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначаючи, що існуючий розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісячно (за рішенням суду від 04.06.2016 № 127/14003/16-ц) не забезпечує належного матеріального утримання дитини, а витрати на її утримання значно зросли. 
Позивачка в судовому засідання просила встановити новий спосіб стягнення аліментів у вигляді 1/3 частки доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та зазначив, що погоджується на сплату аліментів лише у розмірі, встановленому попереднім рішенням суду, та не вбачає підстав для зміни способу стягнення аліментів.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2016 року у справі № 127/14003/16-ц. 
В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні.
У подальшому сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та розірвали шлюб за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2016 року у справі № 127/14003/16-ц, яким також було встановлено обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На даний час аліменти стягуються в розмірі 1756 гривень щомісячно.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач залишається безробітним і постійного доходу не має, тобто його матеріальне становище не змінилося з моменту прийняття попереднього рішення суду. 
Позивачка не надала належних доказів на підтвердження зміни матеріального стану відповідача або наявності підстав для збільшення аліментів, визначених у твердій грошовій сумі.
Згідно доводів позовної заяви розмір аліментів, визначений судовим наказом в сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, є недостатнім для належного забезпечення неповнолітнього сина позивача та відповідача всім необхідним для належного утримання, навчання, виховання.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України в системно взаємозв`язку зі статтею 181 СК України зміна розміру аліментів може полягати і у зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Правозастосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом частини 3 статті 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.
Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження в частці, а саме 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Стаття 182 СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу.
Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд зазначає, що вимога позивача про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача фактично не є збільшенням аліментів, а полягає у зміні методики їх стягнення. Тверда грошова сума, встановлена попереднім рішенням суду, є фіксованою сумою, яка не залежить від доходу платника, тоді як стягнення у відсотковому співвідношенні до доходу відповідача передбачає автоматичне коригування виплат залежно від наявного доходу, але не гарантує збільшення аліментів за відсутності змін у фінансовому стані платника.
Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника, наявність у платника інших утриманців та інші істотні обставини. 
Стаття 183 СК України надає суду право змінювати розмір аліментів залежно від змін матеріального стану або потреб дитини. 
Стаття 184 СК України дозволяє визначати аліменти або у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі, при цьому зміна способу стягнення вимагає наявності достатніх доказів зміни обставин. 
Стаття 192 СК України встановлює, що збільшення або зменшення аліментів можливе лише за наявності змін матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення стану здоров`я платника або одержувача, або інших істотних обставин, підтверджених належними доказами. 
Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували зміну матеріального стану відповідача, його доходів або інших істотних обставин, що могли б обґрунтувати зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу. Відповідач, за встановленими даними, перебуває у такому ж матеріальному та сімейному стані, як і на час винесення попереднього рішення (залишається безробітним та не має постійного доходу, доказів протилежного суду не надано).
За відсутності належних доказів суд не має можливості перевірити фактичні обставини, на які посилається позивач, та оцінити, чи є підстави для зміни способу стягнення аліментів відповідно до вимог статей 182–184 та 192 СК України.
Суд виходить із того, що у справах такого характеру юридично обов`язком позивача є надання доказів, які підтверджують необхідність зміни способу стягнення або збільшення аліментів. Недоведеність таких обставин є підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, при розгляді справи суд керувався положеннями Цивільного процесуального кодексу України, зокрема статей 4, 76–77, 89, 141, 263–265 та 279 ЦПК України, які визначають загальні принципи цивільного судочинства, порядок оцінки доказів та встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 4 ЦПК України, суд зобов`язаний забезпечувати верховенство права та захист прав і законних інтересів учасників процесу, приймаючи рішення виключно на підставі закону та оцінюючи фактичні обставини і надані докази належним чином.
Статті 76–77 ЦПК України передбачають обов`язок сторін подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Суд, у свою чергу, оцінює їх об`єктивно, з урахуванням усіх обставин справи та вимог закону, не виходячи з припущень або домислів, а ґрунтуючись на достовірних та належно оформлених доказах, що надані сторонами.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази у сукупності, враховуючи їх взаємозв`язок, достовірність, надійність та логічну взаємопов`язаність з іншими обставинами справи. Кожен доказ розглядається в контексті загальної картини справи для формування обґрунтованого висновку щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову.
Статті 263–265 ЦПК України встановлюють обов`язок сторін доводити обставини, на які вони посилаються, визначають порядок пред`явлення доказів у суді, а також можливість надання письмових пояснень, документів та інших матеріалів, що мають істотне значення для вирішення спору.
Відповідно до статті 279 ЦПК України, суд зобов`язаний вирішувати спір на підставі встановлених обставин та оцінки наданих доказів, приймаючи рішення у відповідності до закону та інтересів сторін.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують зміну матеріального стану відповідача або інші обставини, які могли б обґрунтувати зміну способу стягнення аліментів.
Таким чином, суд не має можливості перевірити заявлені факти та встановити наявність законних підстав для задоволення позову.
Застосування зазначених норм ЦПК України дозволяє суду об`єктивно оцінити надані матеріали, встановити реальний стан справи та дійти обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на недоведеність змін матеріального стану відповідача та відсутність належних доказів, що підтверджують необхідність зміни способу стягнення аліментів.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за цим позовом не стягується з учасників справи та залишається за державою.
Керуючись ст. 141, 180, 181, 184, 192 СК України, ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено 27.03.2026.

Суддя: