Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Справа№640/7459/22 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Галатіної О.О.,
секретаря судового засідання Коломієць К.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві Гайового К.Д.

розглянувши в порядку загального провадження у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкової вимоги від 15.09.2021 –

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги про сплату боргу від 15.09.2021 року № 0053651-1310-1007 на суму 115 051, 17 грн. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є володільцем нерухомого майна, житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно).
Трактуючи поняття «володіння», позивач вважає, що не є володільцем зазначеного нерухомого майна в повному розумінні вказаного терміну так як був обмежений в праві вільного володіння на підставі кредитного договору № 15-скл-12 від 21.08.2012 та договору іпотеки від 23.08.2012 року. 
До того ж позивач наголошує, що зазначений будинок був об`єктом незавершеного будівництва та не був введений в експлуатацію, а отже право власності на такий будинок зареєстровано не було. 
В подальшому на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/7158/13-ц від 06.03.2014 року на зазначене нерухоме майно було звернено стягнення, а відтак позивач вважає, що з 08.04.2014 року (дата набрання законно сили рішення по справі № 362/7158/13-ц від 06.03.2014 року) взагалі втратив право користуватись та розпоряджатися таким майном.
10.10.2017 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Банк Український капітал» договір «Про задоволення вимог іпотекодержателя», який належним чином підписано сторонами та нотаріально засвідчено. Пунктом 1.2 цього договору «Іпотекодавець» передає, а «Іпотекодержатель» приймає домоволодіння за адресою: с. Хлепча, в. Дачна. б. 7. Також, як визначено п. 4.1. вказаного договору «Цей договір є самостійним правовстановлюючим документом, який підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя».
У тому числі позивач зазначає, що за період 2017-2020 рр. на його адресу надійшли Податкові повідомлення-рішення, які стосуються сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: № 104739-13 від 20.10.2017 року на суму 27 680, 90 грн. (2016 рік), № 0077102-1310/2658 від 17.05.2018р. на суму 31 225, 60 грн. (2017 рік), № 0165115-1310-2658 від 14.05.2019 р. на суму 27 897, 24 грн. (2018 рік), № 0186840-3314-2658 від 20.05.2020 р. на суму 28 247, 43грн (2019 рік).
Внаслідок адміністративного оскарження ППР № 0186840-3314-2658 від 20.05.2020 р. на суму 28 247, 43грн. було скасовано.
Також позивач оскаржив ППР № 0165115-1310-2658 від 14.05.2019 р. на суму 27 897, 24 грн. (2018 рік) в судовому порядку.
В подальшому 23.12.2021 року ОСОБА_1 отримав Податкову вимогу № 0053651-1310-1007 на суму 115051, 17грн. (далі-спірна вимога). Зазначена вимога прийнята у зв`язку з наявними борговими зобов`язаннями позивача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та складається з сум вказаного боргу за 2016 рік (27680,90грн.), 2017 рік (31225, 60грн.), 2018 рік (27897, 24грн.) та 2019 рік (28247, 43грн.).
Позивач наголошує, що до вказано вимоги протиправно внесені суми за 2018 та 2019 роки так як такі суми оскаржені в судовому порядку та скасовані в адміністративному порядку відповідно.
З приводу сум за 2016 рік та 2017 рік, то позивач не вважає себе власником нерухомого майна з підстав, визначених вище.
На підставі вказаного позивач вважає свої права порушеними та просить суд скасувати податкову вимогу від 15.09.2021 року №0053651-1310-1007 на суму 115 051, 17грн. 
06 червня 2022 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги від 15.09.2021 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 18 квітня 2025 витребувано від Головного управління ДПС у Київській області:
- відзив із обгрунтованими поясненнями щодо обставин справи із наданням доказів на підставі яких було прийнята спірна вимога від 15.09.2021 року № 0053651-1310-1007 на суму 115 051, 17 грн;
- інформацію щодо оскарження податкових повідомлень – рішень, на підставі яких була прийнята спірна вимога;
- витяг із особового рахунку позивача.
Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги від 15.09.2021, вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено до підготовчого судового засідання адміністративну справу на 20 травня 2025 року о 11 год. 30 хв. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1. Повторно витребувано від Головного управління ДПС у Київській області: відзив із обгрунтованими поясненнями щодо обставин справи із наданням доказів на підставі яких було прийнята спірна вимога від 15.09.2021 року № 0053651-1310-1007 на суму 115 051, 17 грн; інформацію щодо оскарження податкових повідомлень – рішень, на підставі яких була прийнята спірна вимога; витяг із особового рахунку позивача.
25 квітня 2025 року відповідачем 1 надано відзив по справі, згідно змісту якого зазначено, що станом на 22.04.2025 у ІКП з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки що сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості (КБК 18010200) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується заборгованість в сумі 115 051,17 грн, а отже підстави вважати податкову вимогу відкликаною, що передбачено п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України, відсутні.
Також відповідач 1 вважає, що податкова вимога форми «Ф» від 15.09.2021 № 0053651-1310-1007 вважається чинною до повного погашення податкового боргу.
20.05.2025 року позивачем надано відповідь на відзив відповідача 1, згідно змісту якої позовні вимоги підтримав. 
Ухвалою суду від 20 травня 2025 року зупинено провадження у справі № 640/7459/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги від 15.09.2021.
Ухвалою суду від 05 січня 2026 року поновлено провадження в адміністративній справі №640/7459/22. Призначено до підготовчого судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у в Київській області про скасування вимоги від 15.09.2021 на 27 січня 2026 року о 10 год. 30 хв. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1).
Ухвалою суду від 20 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Київській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги від 15.09.2021 відмовлено.
Ухвалою суду від 3 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції – задоволено частково. Допущено участь ОСОБА_1 в судовому засіданні, призначеному на 17 лютого 2026 року о 10 год. 15 хв. в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року клопотання Головного управління ДПС в Київській області про залучення в якості співвідповідача по справі №640/7459/22 – задоволено. Залучено Головне управління ДПС у м. Києві ( код ЄДРПОУ 44116011, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) до участі у справі №640/7459/22 в якості другого відповідача. Відкладено розгляд підготовчого судового засідання по справі до 10 год. 15 хв. 10 березня 2026 року в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1.
Ухвалою суду від 10 безезня 2026 року клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції – задоволено частково. Допущено участь представника Головного управління ДПС у м. Києві в судовому засіданні, призначеному на 10 березня 2026 року о 10 год. 15 хв. в режимі відеоконференції. 
Також ухвалою суду від 10 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, Головного управління ДПС у м. Києві про скасування вимоги від 15.09.2021. Призначено справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції – задоволено частково. Допущено участь ОСОБА_1 в судовому засіданні, призначеному на 31 березня 2026 року о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 27 березня 2026 року клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції – задоволено частково. Допущено участь представника Головного управління ДПС у м. Києві в судовому засіданні, призначеному на 31 березня 2026 року о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.
Позивач у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача 2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача 2, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року належить житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек тощо.
20.10.2017р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 104739-13 форми «Ф», яким згідно з п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст 266 ПК України позивачу визначено суму податкового зобов`язання у сумі 27 680, 9 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Податковий період - 2016 рік.
Внаслідок оскарження зазначеного ППР № 104739-13, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року по справі № 826/4026/18, яке набуло законної сили 11.05.2020 року, в задоволенні вимог позивача відмовлено.
Також в рішенні по справі № 826/4026/18 судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2018р. у справі № 826/5540/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області про зобов`язання відповідача винести рішення, яким визнати будинок за адресою: с. Хлепча, в. Дачна. б. 7 таким, що є непридатним до проживання в період часу з 2008 року по 2017 рік включно.
17.05.2018р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0077102-1310/2658 форми «Ф», яким згідно з п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено суму податкового зобов`язання у сумі 31 225,60 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власником об`єктів житлової нерухомості. Податковий період - 2017 рік.
Внаслідок оскарження зазначеного ППР № 0077102-1310/2658, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року по справі № 826/14068/18, яке набуло законної сили 12.06.2019 року, в задоволенні вимог позивача відмовлено.
Згідно змісту постанови по справі № 826/14068/18, колегією суддів наголошено, що незважаючи на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014 року, станом на 26.12.2017 року житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м … продовжував належати громадянину ОСОБА_1 , та право власності на нього не було припинено, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Податковим органом 14.05.2019 р. прийнято податкове повідомлення-рішення №0165115-1310-2658 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 27897,24 гривень. 
Внаслідок оскарження зазначеного ППР №0165115-1310-2658, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 р. по справі № 640/19423/19 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.05.2019 р. №0165115-1310-2658 на суму 27897,24 гривень.
Станом на момент вирішення даного спору ЄДРСР не містить інформації щодо набуття рішенням суду по справі №640/19423/19 законної сили.
Податковим органом 20.05.2020 було прийнято ППР від № 0186840-3314-2658 яким згідно з п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено суму податкового зобов`язання у сумі 28 247, 43грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власником об`єктів житлової нерухомості. Податковий період - 2019 рік.
15.09.2021 відповідачем 2 було прийнято податкову вимогу форми «Ф» від № 0053651-1310-1007 на загальну суму 115 051, 17грн., яка складається з несплачених сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2019 роки.
Рішенням про результати розгляду скарги від 04.12.2021 № 1/К/99-00-06-02-04-09 ППР № 0186840-3314-2658 було скасоване.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, єдиного соціального внеску зокрема, щодо прийняття, обробки, обліку контролюючими органами податкової звітності, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України (далі за текстом – ПК України).
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується, зокрема для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Згідно пп. "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості в такому порядку: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно матеріалів даної справи, податковим органом на виконання ст.266 ПК України, сформовано податкові повідомлення-рішення № 104739-13 від 20.10.2017 року на суму 27 680, 90 грн. (2016 рік), № 0077102-1310/2658 від 17.05.2018р. на суму 31 225, 60 грн. (2017 рік), № 0165115-1310-2658 від 14.05.2019 р. на суму 27 897, 24 грн. (2018 рік), № 0186840-3314-2658 від 20.05.2020 р. на суму 28 247, 43грн (2019 рік).
ППР від № 0186840-3314-2658 було скасоване в порядку досудового оскарження. 
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).
За правилами, встановленими пунктами 59.1, 59.3, 59.5 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Отже, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.
У свою чергу, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого за загальними правилами розпочинається не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується податковим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.
Пунктом 2 розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ вказаного Порядку періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених податковим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.
Водночас, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. (п.88.1, 88.2 ст.88 ПК України).
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Відповідно до підпунктів 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Слід зазначити, що абзац 3 пункту 89.3 статті 83 ПК України передбачає, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Також слід звернути увагу на те, що згідно із пунктом 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Аналізу вказаних правових норм дає підстави для висновку, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту повного погашення за всіма видами податків і зборів.
Крім того, питання припинення податкової застави врегульовано статтею 93 ПК України, відповідно до якої майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:
отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку;
визнання податкового боргу безнадійним;
набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;
отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання.
отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 93.2 статті 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.
Пунктом 93.3 статті 93 ПК України визначено, що порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові від 27.10.2022 (справа №240/9395/20) Верховний Суд дійшов такого висновку:
«Аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України.
Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги.
Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону.
Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу.
Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження».
Згідно із ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що спірні податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу прийняті на підставі наявності в інтегрованій картці платника податку податкового боргу, який виник на підставі сформованих та направлених позивачу податкових повідомлень-рішень № 104739-13 від 20.10.2017 року на суму 27 680, 90 грн. (2016 рік), № 0077102-1310/2658 від 17.05.2018р. на суму 31 225, 60 грн. (2017 рік), № 0165115-1310-2658 від 14.05.2019 р. на суму 27 897, 24 грн. (2018 рік), № 0186840-3314-2658 від 20.05.2020 р. на суму 28 247, 43грн (2019 рік).
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги разом з іншим вказує, що грошове зобов`язання в розмірі 28 247, 43грн. було скасоване за результатами адміністративного оскарження ППР № 0186840-3314-2658 від 20.05.2020 р.
Суд погоджується з вказаним аргументом та зауважує, що хоч зазначена сума і є складовою загальної суми спірної вимоги, проте скасування ППР № 0186840-3314-2658 відбулося вже після прийняття контролюючим органом такої вимоги.
На підставі зазначеного суд вважає, що податкова вимога форми «Ф» від № 0053651-1310-1007 на загальну суму 115 051, 17грн. підлягає скасуванню в частині суми 28 247 (двадцять вісім тисяч двісті сорок сім) грн. 43 коп.
Щодо решти аргументів позивача суд зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 р. по справі № 640/19423/19 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.05.2019 р. №0165115-1310-2658 на суму 27897,24 гривень.
Станом на момент вирішення даного спору ЄДРСР не містить інформації щодо набуття рішенням суду по справі №640/19423/19 законної сили.
Положеннями статті 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення.
Відповідно до положень статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Таким чином, враховуючи те, що станом на момент прийняття рішення за даною справою рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 р. по справі № 640/19423/19 законної сили не набуло, у суду відсутні підстави для скасування спірної вимоги в частині суми 27897,24 гривень через її оскарження в судовому порядку.
З приводу решти аргументів ОСОБА_1 щодо визначення права власності позивача в часовому проміжку та належності нерухомого майна до нежитлового приміщення, то суд зауважує, що зазначені аргументи були покладені в обґрунтування протиправності ППР № 104739-13 та № 0077102-1310/2658 при оскарженні їх в судовому порядку.
Як вже було зазначено вище, вимоги позивача, заявлені в межах адміністративних справ № 826/4026/18 та № 826/14068/18 задоволені не були, ППР № 104739-13 та № 0077102-1310/2658 визнані правомірними.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 992,40грн. і позов задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача суми судового збору в розмірі 287, 36грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкової вимоги від 15.09.2021 – задовольнити частково.
Скасувати податкову вимогу від 15.09.2021 року №0053651-1310-1007 частково на суму 28 247 (двадцять вісім тисяч двісті сорок сім) грн. 43 коп.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 287 (двісті вісімдесят сім) грн 63 коп.
Вступну та резолютивну частини рішення виготовлено та проголошено зміст у судовому засіданні 31 березня 2026 року.
Повний текст рішення складено та підписано 10 квітня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Галатіна