ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 березня 2026 року
м. Київ
справа № 675/411/22
провадження № 51 - 2225 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
засудженої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021242250000009, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Влашанівка Ізяславського району Хмельницької області, жительки АДРЕСА_1 ,раніше не судимої,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, що є її власністю, крім житла.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК, по епізоду замаху на розтрату земельної ділянки з кадастровим номером 6822181600:04:009:0083, загальною площею 2 га вартістю 128 400 грн на користь ОСОБА_9 та виправдано її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю вчинення нею зазначеного кримінального правопорушення.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 умисно, будучи службовою особою, зловживаючи службовим становищем, діючи в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свого чоловіка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , достовірно знаючи про те, що на сесію Сахновецької сільської ради питання стосовно дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вказаних громадян не виносилося, підробила витяги з рішення № 5 шостої сесії сьомого скликання Сахновецької сільської ради від 17 липня 2020 року для отримання вказаними вище особами восьми земельних ділянок загальною площею 15 га та загальною вартістю 963 000 грн у власність та надала невстановленим в ході досудового розслідування особам завідомо підроблені нею вищевказані витяги із рішення сесії Сахновецької сільської ради. Однак із причин, що не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для вчинення розтрати вказаного майна Сахновецької сільської ради, і не довела свій злочинний умисел до кінця з незалежних від неї причин.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 , вирок змінив в частині кваліфікації дій та призначеного ОСОБА_8 покарання. Перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК на ч. 1 ст. 364 КК та призначив їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки, із штрафом в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень. На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК покладено на ОСОБА_8 певні обов`язки. В решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що суд апеляційної інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК на ч. 1 ст. 364 КК, належним чином не проаналізував зміст доказів, на яких ґрунтувалося обвинувачення та не навів переконливих аргументів на підтвердження своїх висновків. Зазначає, що в супереч вимогам КПК та правовій позиції Верховного Суду, апеляційний суд, змінивши правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , не дослідив висновок судової оціночно- земельної експертизи №1673-1675/21-26 від 18 серпня 2021 року, в якому встановлено вартість земельних ділянок у розмірі 963 000 грн, що призвело до помилкового висновку про відсутність тяжких наслідків, а також до неправильної кваліфікації дій засудженої (ч. 1 ст. 364 КК замість ч. 2 ст. 364 КК).
В доповненнях до касаційної скарги вказує, що поза увагою суду апеляційної інстанції також залишилось те, що кримінальне правопорушення  ОСОБА_8 не було закінчене з причин, що не залежали від її волі, а саме у зв`язку із вилученням проектів землеустрою під час санкціонованого обшуку 25 травня 2021 року у робочому кабінеті фізичної особи-підприємця- ОСОБА_17 та накладенням на них арешту, а відтак її дії необхідно кваліфікувати із застосуванням ч. 3 ст. 15 КК як закінчений замах на зловживання службовим становищем.
В запереченнях на касаційну скаргу засуджена ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду-без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу з доповненнями та просила її задовольнити. ОСОБА_8 та її захисники заперечували проти її задоволення. 
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За змістом ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК визначено, що в ухвалі суду апеляційної інстанції повинна бути викладена мотивувальна частина із зазначенням, зокрема, встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 3 ст. 419 КПК при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка зобов`язана перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Однак цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, в повному обсязі не дотримався.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції розглянувши матеріали кримінального провадження дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК.
Не погоджуючись із вказаним вироком, засуджена подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просила його скасувати, а провадження закрити за відсутності в її діях кримінального правопорушення. Проте в ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 змінила свою позицію, визнала свою вину у вчиненні зазначених дій, крім замаху на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинену в особливо великих розмірах, підтвердила, що 5 серпня 2020 року підробила витяги із рішення № 5 шостої сесії сьомого скликання Сахновецької сільської ради від 17 липня 2020 року для отримання вказаними вище особами восьми земельних ділянок загальною площею 15 га та загальною вартістю 963 000 грн у власність та надала невстановленим в ході досудового розслідування особам завідомо підроблені нею вищевказані витяги із рішення сесії Сахновецької сільської ради.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги засудженого, змінив вирок суду першої інстанції, перекваліфікувавши дії останньої з ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК на ч. 1 ст. 364 КК, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.
При цьому апеляційний суд погодився із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, а саме з тим, що ОСОБА_8 , будучи обраною на посаду Сахновецького сільського голови, відповідно до частин 4, 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями і згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК є службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи про те, що на сесію Сахновецької сільської ради питання стосовно дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зі зміною виду цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення - землі запасу, після зміни виду цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства стосовно неї, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свого чоловіка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не виносилось та шостою сесією Сахновецької сільської ради від 17 липня 2020 року не приймалось, всупереч ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», 5 серпня 2020 року підробила витяги із рішення № 5 шостої сесії сьомого скликання Сахновецької сільської ради від 17 липня 2020 року для отримання вказаними вище особами восьми земельних ділянок загальною площею 15 га та загальною вартістю 963 000 грн у власність та надала невстановленим в ході досудового розслідування особам завідомо підроблені нею вищевказані витяги із рішення сесії Сахновецької сільської ради.
Проте, дослідивши за клопотанням сторони захисту письмові докази та допитавши свідків, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 364 КК, оскільки вона використала службове становище всупереч інтересам служби, вчинила таке діяння з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, що підтверджується дослідженими доказами і не заперечується обвинуваченою.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що наслідками таких дій ОСОБА_8 є заподіяння істотної шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу органу місцевого самоврядування в особі Сахновецької сільської ради.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч. 1 ст. 364 КК, судом апеляційної інстанції, в порушення вимог статей 23, 94 КПК не було досліджено та взагалі не надано будь-якої оцінки висновку судової оціночно-земельної експертизи №1673-1675/21-26 від 18 серпня 2021 року, яким встановлено вартість земельних ділянок у розмірі 963 000 грн та який було покладено місцевим судом в основу вироку при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК (незакінчений замах на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах).
Оскільки суд касаційної інстанції не вправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене Суд вважає, що апеляційний розгляд у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 було здійснено формально, а закріплених у ст. 2 КПК завдань кримінального провадження не виконано, а тому постановлена цим судом ухвала не може вважатися такою, що відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
При здійсненні такого розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, безпосередньо дослідити докази, у сукупності проаналізувати їх й ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення, яке би відповідало положенням ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково. 
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3