Справа № 766/14015/24
н/п 2-а/766/137/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2026
20 березня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді   Булах Є.М.,
справа №766/14015/24; провадження№2-а/766/137/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє представник за ордером Юрченко Наталя Сергіївна (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, вул.. Першотравнева, буд. 39) до Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3), третя особа: поліцейський 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Гнатюка Євгеній Юрійович(РНОКПП: не зазначено, місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул.. Академіка Корольова, буд. 5) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

Вимоги позивача
У серпні 2024 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_2 , про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позову, якою подав позовну заяву у оновленій редакції та змінивши суб`єктний склад учасників справи, просив суд:
визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №2798486 від 10.08.2024, про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовано в автоматичному режимі.

Позиція позивача
Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.08.2024 року поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Одеській області ДПП складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу, у сумі 340 грн. 
За змістом постанови, ОСОБА_1 10.08.2024 року о 12:28 годині керуючи Т/З по трасі М-05 364 км. 15/с. Старі Маяки рухався зі швидкістю 95 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості 70 км/год.), чим перевищив допустиму швидкість на 25 км/год., чим порушив п.12.4. ПДР України(порушення швид. режиму в населених пунктах), чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою та посилається на те, що поліцейським порушено приписи правильного використання приладу ТгuСаm, що призвело до значних порушень у його роботі, а отже результати, отримані вимірюванням таким приладом є незаконними. Вважає, що зазначений прилад вимірювання швидкості має бути встановлений стаціонарно, а вимірювання швидкості руху приладом, який поліцейський тримає в руках є незаконним, а отже його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена.
З позиції позивача постанова не відображає дійсних обставин справи, до постанови не додано жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на що є такою, що підлягає скасуванню. 

Позиція відповідача
20.03.2025 року представник Департаменту патрульної поліції Сердюк А.В. через канцелярію суду подав відзив на адміністративний позов про скасування постанови ЕНА №2798486 від 10.08.2024 року у справі про адміністративне правопорушення.
Вказує, що 10.08.2024 року о 12:28 год. в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції поліцейським Вороніним В.М., за адресою Одеська область, с. Старі Маяки, траса М05 «Київ-Одеса», 364 км., виявлено транспортний засіб марки «FORD MONDEO», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 95 км/год в зоні дії знаку 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості» в 70 км/год., чим перевищив допустиму швидкість на 25 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вищезазначене правопорушення було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТгuСаm ТС008402 та підтверджується відеозаписом та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП працівником поліції складено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕНА №2798486 від 10.08.2025 року та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Позивачу надано постанову для ознайомлення.
Представник відповідача посилається на законність оскаржуваної постанови та законність вимірювання швидкості руху автомобіля приладом ТгuСаm, який поліцейський тримає в руках. Зазначає про доведення належними доказами вини позивача, а саме перевищення швидкості руху позивачем в межах дії знаку 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості» в 70 км/год.
Постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства та уповноваженою на те особою, є законною та обґрунтованою, а відтак підстав для її скасування та задоволення позову немає.
Викладаючи свою позицію у відзиві, відповідач нормативно обґрунтовував свої заперечення посилаючись на Правила дорожнього руху України, ст. ст. 222, 255, ч. 5 ст.258 КУпАП, ст. ст. 23, 62 ЗУ «Про національну поліцію».

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу/представнику надано 5-ти денний строк на усунення зазначених недоліків.
30.01.2025 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позову, якою позивач подав позов у новій редакції, змінивши суб`єктний склад учасників справи. Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції вказану заяву передано Головуючому 03.03.2025 року.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У справі призначено судове засідання.
18.03.2025 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло повідомлення про направлення відзиву на позовну заяву. 
21.03.2025 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву із доданими копіями документів та ком пакт диск з відеозаписом.
08.04.2025 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.
24.04.2025 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
29.05.2025 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неприбуття суд не повідомив. В матеріалах справи міститься відзив у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неприбуття суд не повідомив.
У час призначений для розгляду справи учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта(ч.9 ст. 205 КАС України).
З урахуванням положень ст.205 КАС України, належного повідомлення осіб, що не прибули у судове засідання, заяви представників сторін про розгляд справи без їх участі та відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні без сторін, суд постановляє про розгляд справи у письмовому провадженні без участі сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Обставини встановлені судом.
Постановою серії ЕНА №2798486 від 10.08.2024, яка винесена поліцейським 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Вороніним Вадимом Миколайовичем Данилова Олександра Федоровича притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за порушення частини 1 статті 122 КУпАП.
Відповідно до оскаржуваної постанови 10.08.2024 о 12:28 год. в с. Старі Маяки на 364 км траси М-05 водій керуючи транспортним засобом FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 рухався зі швидкістю 95 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження максимальної швидкості 70 км/год, чим перевищив допустиму швидкість на 25 км/год. Швидкість руху вимірювався за допомогою приладу ТгuСаm 08402, чим порушив п. 12.4 ПДР (порушення швидкісного режиму в населеному пункті) відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження роз`яснені, про що міститься підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
З позиції позивача постанова не відображає дійсних обставин справи, не містить у собі доказів вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 , оскільки відповідачем для виміру швидкості використано прилад ТгuСаm з руки(рук), а тому є такою, що підлягає скасуванню.
З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву встановлюється, що відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що 10.08.2024 року о 12:28 год. в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції поліцейським Вороніним В.М., за адресою Одеська область, с. Старі Маяки, траса М05 «Київ-Одеса», 364 км., виявлено транспортний засіб марки «FORD MONDEO», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 95 км/год в зоні дії знаку 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості» в 70 км/год., чим перевищив допустиму швидкість на 25 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вищезазначене правопорушення було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТгuСаm ТС008402 та підтверджується відеозаписом та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП працівником поліції складено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕНА №2798486 від 10.08.2025 року та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Позивачу надано постанову для ознайомлення. Постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства та уповноваженою на те особою, є законною та обґрунтованою, а відтак підстав для її скасування та задоволення позову немає.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
Аналізуючи обставини справи, доводи позивача та норми чинного законодавства, суд не погоджується з позицією відповідача про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, якими передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд дослідивши матеріали справи зазначає, що вони не містять доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України та належно підтверджували факт допущення позивачем порушення ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Так, позивачем вказано про наявність сумнівів щодо коректності результатів вимірювання.
Вимірювач, яким здійснювався замір швидкості транспортного засобу - лазерний прилад ТгuСаm 08402. Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний ТгuСаm 08402 призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (ТЗ) в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.
Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Приписи частини 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Згідно з ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Як було зазначено, відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту.
У постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.
Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Разом з тим, суд зауважує, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.
Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.
Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.
Крім того, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів встановлення та наявності дорожнього знаку 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості» в 70км/год в с. Старі Маяки на 364 км траси М-05.
Тобто, з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення.
Суд звертає увагу на те, що імперативними положеннями частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд констатує, що ані оскаржувана постанова, ані матеріали справи не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом.
Натомість притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відтак, на переконання суду, з огляду на відсутність належних доказів допущення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.
Щодо посилання представника відповідача на судову практику судів апеляційної інстанції, суд зауважує наступне.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, висновки судів апеляційної інстанції не можуть бути враховані судом першої інстанції до спірних правовідносин.
Щодо наведених відповідачем правових позицій Верховного Суду, суд зазначає таке.
Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №469/4315/16-а суд першої інстанції встановив, що досліджувався відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля поліції, тобто зі стаціонарного приладу, який був встановлений у службовому автомобілі поліції, що відповідає вимогам статті 40 Закону № 580-VIII. В свою чергу в цій справи судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, прилад TruCam поліцейський тримав в руках, що, як зазначено вище суд вважає порушенням статті 40 зазначеного Закону.
Щодо правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який наведений в постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 в частині обов`язку доведення позивачем тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, суд приходить до такого.
В справі №520/2261/19 не розглядалось правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а оскаржувалась бездіяльність держави України в особі Вищої ради правосуддя щодо порушення розумних строків розгляду цивільної справи. Зазначені правовідносини не є подібними з тими, що розглядаються в цій справі.
В справі, що розглядається застосовується принцип презумпції невинуватості, що встановлений в статті 62 Конституції України, яка визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тобто в цій справі саме на державу в особі Департаменту патрульної поліції покладено обов`язок доведення вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення.
Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №0093 від 20.08.2024 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 606, 00 грн.
З огляду на положення ст. ст. 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог, на користь позивача з Департаменту патрульної поліції підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 74, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3), третя особа: поліцейський 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Гнатюк Євгеній Юрійович (РНОКПП: не зазначено, місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул.. Академіка Корольова, буд. 5) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову серії ЕНА №2798486 від 10.08.2024, яка винесена поліцейським 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Вороніним Вадимом Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340, 00 грн. – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340, 00 грн. – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України.
Згідно ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного у письмовому провадженні, суд підписує рішення без його проголошення.
Дата складання повного тексту рішення 20.03.2026 року.
Суддя	Є. М. Булах