П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13155/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Боровицький О. А. 
19 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 02.06.2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.
19.07.2025 року, позивачка через особистий кабінет на порталі ПФУ подала заяву про перерахунок пенсії (роздруківка заяви додається), а саме зміну періоду 60 місяців до 01.07.2000 для обрахунку пенсії, яка по принципу екстериторіальності була направлена на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.
До заяви було додано: - доповнення, яким позивачка при перерахунку пенсії просила застосувати заробітну плату за 60 місяців стажу до 1 липня 2000 року, а саме з 01.01.1990 по 31.12.1994 року, з оптимізацією 10 відсотками від загального стажу, а саме 31 місяць з 01.01.1990 року по 31.07.1992 року; - архівна довідка ПАТ «УБ ХАЕС» про реорганізацію підприємства №1302/69 від 03.07.2025 року; - архівна довідка ПАТ «УБ ХАЕС» про заробітну плату позивачки за період 01.1992 – 11.1992 №1302/68 від 03.07.2025 року; - архівна довідка архівного відділу виконавчого комітету Нетішинської міської ради про заробітну плату позивачки в ТОВ «Фрегат» за період 11.1992 – 12.1994 №04- 01/109/2025 від 16.07.2025 року (копії довідок додаються, оригінали знаходяться у позивачки).
25 липня 2025 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №751 про відмову в перерахунку пенсії позивачки. Підставою для відмови в перерахунку пенсії відповідач вказав, що надані позивачкою довідки не підлягають врахуванню, оскільки не підтверджені первинними документами.
Позивачка вважає такі дії відповідача протиправним та таким, що порушують її право на соціальний захист, а тому звертається до суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно статті 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Як встановлено з матеріалів справи, що позивачка з 02.06.2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.
19.07.2025 року, позивачка через особистий кабінет на порталі ПФУ подала заяву про перерахунок пенсії, а саме зміну періоду 60 місяців до 01.07.2000 для обрахунку пенсії, яка по принципу екстериторіальності була направлена на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.
До заяви було додано: - доповнення, яким позивачка при перерахунку пенсії просила застосувати заробітну плату за 60 місяців стажу до 1 липня 2000 року, а саме з 01.01.1990 по 31.12.1994 року, з оптимізацією 10 відсотками від загального стажу, а саме 31 місяць з 01.01.1990 року по 31.07.1992 року; - архівна довідка ПАТ «УБ ХАЕС» про реорганізацію підприємства №1302/69 від 03.07.2025 року; - архівна довідка ПАТ «УБ ХАЕС» про заробітну плату позивачки за період 01.1992 – 11.1992 №1302/68 від 03.07.2025 року; - архівна довідка архівного відділу виконавчого комітету Нетішинської міської ради про заробітну плату позивачки в ТОВ «Фрегат» за період 11.1992 – 12.1994 №04- 01/109/2025 від 16.07.2025 року.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», № 40450/04, п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, п. 95).
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Разом з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» визначено, що ефективний засіб – це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, п. 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Va№ Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пп. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Суд зазначає, що 25 липня 2025 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №751 про відмову в перерахунку пенсії позивачки та зазначило підставу для відмови в перерахунку пенсії те, що надані позивачкою довідки не підлягають врахуванню, оскільки не підтверджені первинними документами.
Твердження відповідача про те, що довідки про перерахунок пенсії не підлягають врахуванню, оскільки не підтверджені первинними документами, є безпідставними, оскільки для перерахунку пенсії необхідно подавати первинні документи, що підтверджують право на перерахунок, такі як трудова книжка чи інші документи (довідки тощо), що підтверджують страховий стаж.
Щоб отримати перерахунок, особа маєте надати Пенсійному фонду первинні документи, які підтверджують такі підстави перерахунку (довідки про зарплату, трудову книжку, військові документи, тощо).
Крім цього, суд зауважує, що підтвердження достовірності даних довідки здійснюється, шляхом проведення органом Пенсійного фонду перевірки за місцем зберігання первинної документації, а не шляхом покладення на особу, яка звернулася за перерахунком пенсії, обов`язку щодо надання цих первинних документів.
Відтак, неможливість пенсійним органом провести перевірку відповідності відомостей щодо заробітної плати позивача наданим документам, не є підставою для відмови у врахуванні заробітної плати, зазначеної в довідках про заробітну плату.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Суд також зазначає, що надані позивачкою довідки містили посилання на первинні документи, на підставі яких вони видані, підприємство яке їх видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданих довідок у відповідача були відсутні як і підстави для їх неврахування.
Враховуючи наведене суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №751 від 25.07.2025 року про відмову в обчисленні пенсії відповідно довідок про заробітну плату №1302/68 від 03.07.2025 року, №04-01/109/2025 від 16.07.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з дати звернення за її перерахунком, а саме з 19.07.2025 року з врахуванням найбільш сприятливого періоду по заробітній платі відповідно до довідок №1302/68 від 03.07.2025 року, №04-01/109/2025 від 16.07.2025 року та провести виплату з урахуванням проведених раніше виплат, суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу позивачки, що оскільки остання перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а при цьому Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснило розгляд її заяви за принципом екстериторіальності, а тому з огляду на наведене саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід зобов`язувати здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Однак, згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов та вчинення суб`єктом владних повноважень необхідних дій, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (орган в якому позивачка перебуває на обліку) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії із всіма наданими документами, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Ватаманюк Р.В.    Курко О. П.