Справа № 404/9532/24 
Номер провадження 2/404/2612/24 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Кропивницький 
Фортечний районний суд м. Кропивницького у складі:
головуючого судді – Варакіної Н.Б.
за участі секретаря – Кірової А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
В обґрунтування вимог посилається на те, що з 13.08.2014 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу придбана квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.07.2023, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу Зубко О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1624. В договорі покупець ОСОБА_2 , стверджує, що набуває майно за нотаріально посвідченою згодою дружини — ОСОБА_1 , (заява, справжність підпису на якій засвідчено Зубко О.П., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу 18.07.2023 року за реєстрованим №1623) та також повідомляє, що у фактичних шлюбних відносинах зі іншими особами, які витікають із спільного проживання та ведення спільного господарства не перебуває. Вважає це майно спільною сумісною власністю. В порядку поділу майна подружжя просить визнати за нею право власності на ? частину квартири під номером АДРЕСА_3 . 
Крім того, позивачем заявлені вимог щодо стягнення компенсації за легковий автомобіль в розмірі 83 000 грн, які, за її заявою, у підготовчому судовому засіданні залишені без розгляду. 

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про визнання майна особистою власністю. 
В обґрунтування зазначив, що 13 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний запис № 609. Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 звернувся до Кіровського районного суду із позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 .
Підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу є те, що фактично між сторонами припинено шлюбні відносини і спільне господарство між сторонами не ведеться, кожен зі сторін має протилежні погляди на шлюб, сім`ю.
Станом на день подання зустрічної позовної заяви шлюб між сторонами розірваний не був.
18 липня 2023 року, під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_3 . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2854. Вищевказану квартиру придбано за 400 000 (чотириста тисяч) грн. 
Квартира, придбана ОСОБА_2 перебуває на стадії ремонту, в ній відсутня сантехніка та меблі, відсутня газова плита, що унеможливлює фактичне проживання в ній ОСОБА_1 , про що вона повідомляє, зазначаючи в позовній заяві вказану квартиру як місце фактичного її проживання. Одразу після купівлі квартири двері в ній були поміняні, у ОСОБА_1 відсутні навіть ключі і жодного разу вона там не була.
Вважає, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки набута ним за час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_4 на момент придбання квартири.
Починаючи з 2001 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін народився спільний син ОСОБА_5 .
За відсутності згоди ОСОБА_2 та не повідомляючи його про це, ОСОБА_1 записала спільного сина на інше прізвище, прізвище колишнього чоловіка.
Відносини між сторонами погіршилися після того, коли ОСОБА_2 дізнався що спільний син сторін, який був народжений під час проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах був записаний на прізвище колишнього чоловіка ОСОБА_4 . ОСОБА_2 наполягав на зміні прізвища сина, однак лише після того як сторони зареєстрували між собою шлюб 13 серпня 2014 року, в той же день, видане повторне свідоцтво про народження ОСОБА_3 , де батьком зазначений вже ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 фактично змусила ОСОБА_2 офіційно зареєструвати шлюб для того, щоб дитина була записана на прізвище батька.
12 лютого 2015 року позивач пішов в АТО, де перебував протягом 14 місяців до квітня 2016 року.
В січні 2015 році ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовною заявою про розірвання шлюбу, однак після того як позивач пішов служити в АТО та отримував заробітну плату, вирішила залишити свій позов без розгляду, з метою отримання грошових коштів, які позивач отримував за службу. В той же час ОСОБА_1 звернулась і з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, який також за своєю заявою залишила без розгляду (справи № 404/653/15-ц, № 404/666/15-ц).
На момент перебування ОСОБА_2 в АТО відносини між ним та дружиною не покращилися а, навпаки, ще більше погіршилися.
Оскільки ОСОБА_2 досить рідко приїздив у відпустки, спілкування між ним та дружиною фактично не було. В кожен приїзд один день ОСОБА_2 проживав з дружиною, а потім після чергової сварки ішов до друзів або родичів, де і перебував до кінця відпустки.
Після того як ОСОБА_2 повернувся з АТО у квітні 2016 року, деякий час він проживав з дружиною, потім після сварки весь 2017 рік ОСОБА_2 проживав у своєї сестри - ОСОБА_6 во АДРЕСА_4 .
В 2018 році ОСОБА_2 проживав у спеціально обладнаній кімнаті в гаражі у свого друга ОСОБА_7 в автогаражному кооперативі № 1 «Автолюбитель», потім проживав з матір`ю до її смерті, а з 2019 року у власному гаражі, який також переобладнав під кімнату в автогаражному кооперативі № 1 «Автолюбитель».
З 24 лютого 2022 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі. В загальній кількості за весь 2022 рік приїздив у відпустку на 14 днів. Кожен раз зустріч з дружиною закінчувалась сваркою і ОСОБА_2 йшов проживати до друзів або у гараж.
В лютому 2023 році ОСОБА_2 приїздив у відпустку, остаточно посварився з дружиною та після цього не відповідав на її телефонні дзвінки та не спілкувався з нею. У Відповідачки весь час, до початку 2024 року, знаходилась заробітна картка позивача, яку він залишив їй для того, щоб вона могла утримувати спільного сина, оскільки позивач знаходився далеко та не завжди міг пересилати кошти, які потребувались для матеріального забезпечення сина, оскільки сама вона з 2022 року не працювала та доходу не мала. Зазначає, що оскільки відповідачу потрібні були лише грошові кошти від позивача, її влаштовували такі відносини.
Починаючи з лютого 2023 року позивач не підтримував жодних відносин з відповідачкою, не вів з нею спільне господарство та не мав спільного побуту, не проживав за однією адресою.
Влітку 2023 року позивач познайомився з ОСОБА_8 і з жовтня 2023 року він почав проживати спільно з нею однією сім`єю, що підтверджується довідкою № 45 від 24.01.2025 року, виданої КП «ЖЕО № 1 КМР», в якій зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_5 з ОСОБА_8 без реєстрації та ведуть спільне господарство за вказаною адресою з 1 жовтня 2023 року (копія довідки додається).
Посилається на те, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17.
Зазначає, що при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.
На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
10 липня 2023 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_9 400 000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 15 липня 2026 року (копія розписки додається).
За вказані кошти він придбав квартиру АДРЕСА_3 .
19 квітня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продали належну їм земельну
ділянку по ? частки у праві власності загальною площею 5,4877 га в Кіровоградській області,
Новоукраїнський район, Плетеноташлицька сільська рада, кадастровий номер: 3523185200:02:000:0197 за 225 120 грн. 91 коп. (копія договору додається)
Грошові кошти, які ОСОБА_2 отримав за продаж належної йому частки земельної ділянки в сумі 112 000 грн, 19 квітня 2024 року повернув ОСОБА_10 , в рахунок погашення боргу за розпискою від 10.07.2023 року, (дані зазначені на зворотній стороні розписки додаються).
Пунктом 9 договору купівлі-продажу від 18 липня 2023 року зазначено, що ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену згоду на придбання квартири АДРЕСА_6 .
Посилається на постанову Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 128/1511/19: «Доводи касаційної скарги, що позивач за первісним позовом надавав згоду на придбання спірного нерухомого майна своїй дружині, не заслуговують на увагу, оскільки лише ця обставина не може бути підставою для віднесення вказаного майна, яке придбане за кошти відповідача за первісним позовом, до спільної сумісною власності сторін».
На момент придбання спірної квартири, ОСОБА_1 не отримувала жодних доходів, офіційно не була працевлаштована та не вела спільного господарства з ОСОБА_2 , не була пов`язана з ним спільним побутом, не підтримувала з ним жодних відносин, а ОСОБА_2 з початку 2023 року проживав окремо від дружини, мав власні доходи, на купівлю спірної квартири взяв кошти в борг та робив ремонт у вказаній квартирі за кошти, отримані від доходу у вигляді заробітної плати.
Таким чином, вважає що квартира, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_6 придбана ОСОБА_2 за власні
кошти в період окремого проживання з ОСОБА_1 у зв`язку з
фактичним припиненням шлюбних відносин починаючи з лютого 2023 року та просить визнати її особистою приватною власністю.

Представник ОСОБА_1 – адвокат Вишня Г.В. подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила, що обґрунтування зустрічного позову є безпідставними, оскільки сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 неодноразово подавалися до суду позови про розірвання шлюбу, які в подальшому судом залишалися без розгляду у зв`язку з примиренням сторін. На час подання цієї заяви по суті в Кіровському районному суді м. Кіровограда перебуває на розгляді цивільна справа № 404/5008/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який було подано 05.06.2024 року.
В період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , придбано у власність квартиру під номером АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі- продажу від 18.07.2023 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу Зубко О.П. зареєстровано в реєстрі за № 1624, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 339518706 від 18.07.2023. 
В договорі покупець ОСОБА_2 , стверджує, що набуває майно за нотаріально посвідченою згодою дружини — ОСОБА_1 , (заява, справжність підпису на якій засвідчено Зубко ОТІ., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу 18.07.2023 року зареєстрованим №1623).
В даній заяві-згода зазначено, що ОСОБА_1 надана згода ОСОБА_2 , з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2014, на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. 
Гроші, які витрачалися на придбання спірного об`єкта нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Придбане майно також буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається в період шлюбу.
Зазначає, що ОСОБА_1 здійснювався ремонт в даній квартирі, а саме здійснено відключення від центрального опалення та встановлено автономне опалення, здійснено заміну труб з водовідведення та каналізації, в квартирі частково встановлено сантехніку та меблі. Даний ремонт здійснюється за її власні кошти, оскільки ОСОБА_2 при влаштуванні на роботу в період перебування в шлюбі, працював в різних організаціях від одного місяця до одного року та більшу частину часу не працював, про що маються записи в трудовій книжці, із даного вбачається що коштів на ремонт даної квартири ним не могло надаватися оскільки в трудовій книжці з моменту укладення шлюбу ОСОБА_2 має тільки три записи. Утримання сім`ї здійснювалося ОСОБА_1 за кошти отриманні з місця роботи.
ОСОБА_2 здійснювалися відправлення коштів за період 01.06.2022-30.06.2022 в сумі 300075,06 грн на рахунок ОСОБА_1 , який відкритий у Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк». Із даного вбачається, що купівля квартири здійснювалася за спільні кошти подружжя.
Окрім того, між ОСОБА_1 та різними товариствами з обмеженою відповідальністю укладалися договори про надання послуг та договори підряду, за які здійснювалося розрахування за надані послуги та кошти надходили на її картковий рахунок, з якого вони використовувалися на ремонт квартири, купівлю труб, заміну вхідних дверей, проведення автономного опалення та інших ремонтних робіт.
З 2001 року спільно проживала з ОСОБА_2 , а в 2009 році народився син, батьком якого, зі слів ОСОБА_1 був записаний іншій чоловік, оскільки ОСОБА_2 не вірив що це його рідний син. Після укладення шлюбу між сторонами, за спільною згодою подружжя, батьком дитини зазначено ОСОБА_2 . У зустрічному позові зазначено, що у шлюбі між сторонами постійно виникали сварки на ґрунті відсутності коштів на проживання та утримання сім`ї.
Дані факти не відповідають дійсності, оскільки кошти на утримання сім`ї ОСОБА_2 , надавав частково, оскільки не мав постійного місця роботи та пішов служити в АТО, де перебував на службі 14 місяців з 12.05.2015 та був звільнений в квітні 2016 року. Приїжджаючи у відпустку, під час проходження служби в АТО ОСОБА_2 привозив сину та їй подарунки, після відпустки повертався на службу у військову частину. Кошти на утримання сім`ї надавалися ОСОБА_1 та нею здійснювалося відкладення на придбання квартири. Сума доходу яку він отримував у військовій частині складала по різному від 43000 грн до 168 000 грн.
Посилання ОСОБА_2 , що починаючи з лютого 2023 року не підтримував жодних відносин з ОСОБА_1 , не вів з нею спільного господарства та не мав спільного побуту, не проживав за однією адресою не відповідають дійсності, оскільки при укладені договору купівлі-продажу 18.07.2023 нею надавалася заява-згода на купівлю спірної квартири
Після виявлення зради ОСОБА_2 , нею поданий позов про розірвання шлюбу. Даний факт сам підтверджує ОСОБА_2 , що в літку 2023 року він познайомився з ОСОБА_8 та із жовтня почав спільно з нею проживати.
Про отримання ОСОБА_2 коштів в борг в розмірі 400 000 грн 10.07.2023 у ОСОБА_9 , якоби на купівлю квартири, їй нічого не було відомо, оскільки кошти на купівлю квартири були зняті із рахунку АТКБ «ПриватБанк», що підтверджується квитанція із банку. Щодо продажу земельної ділянки яку ним отримано у спадщину, ОСОБА_1 нічого не було відомо, оскільки спільно із ним вже не проживали.
Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. 

Представник ОСОБА_2 подала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в який зазначила, що на день подання відзиву рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Станом на день подання відповіді на відзив рішення законної сили не набрало.
ОСОБА_1 , як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог посилається на той факт, що вона в період шлюбу надавала згоду чоловікові ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу, з чого вбачається що квартира АДРЕСА_3 придбана за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Наголосила на тому що п. 9 договору купівлі-продажу від 18 липня 2023 року зазначено, що ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену згоду на придбання квартири АДРЕСА_6 .
Однак, як вбачається з постанови Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 128/1511/19: «Доводи касаційної скарги, що позивач за первісним позовом надавав згоду на придбання спірного нерухомого майна своїй дружині, не заслуговують на увагу, оскільки лише ця обставина не може бути підставою для віднесення вказаного майна, яке придбане за кошти відповідача за первісним позовом, до спільної сумісною власності сторін».
Таким чином, надання згоди на купівлю квартири не підтверджує автоматично віднесення квартири до спільної сумісної власності подружжя, а інших доказів придбання квартири за спільні грошові кошти сторін ОСОБА_1 суду не надано.
На момент придбання спірної квартири, ОСОБА_1 не отримувала жодних доходів, офіційно не була працевлаштована та не вела спільного господарства з ОСОБА_2 , не була пов`язана з ним спільним побутом, не підтримувала з ним жодних відносин, а ОСОБА_2 з початку 2023 року проживав окремо від дружини, мав власні доходи, на купівлю спірної квартири взяв кошти в борг та робив ремонт у вказаній квартирі за кошти, отримані від доходу у вигляді заробітної плати.
ОСОБА_1 у відзиві на позов зазначає, що квартира АДРЕСА_3 перебуває на стадії ремонту, який здійснюється ОСОБА_1 . Повідомляє, що нею здійснено відключення від центрального опалення та встановлено автономне опалення, здійснено заміну труб з водовідведення та каналізації. В квартирі частково встановлено сантехніку та меблі. Даний ремонт здійснюється повністю за її кошт.
ОСОБА_1 повідомляє неправдиві відомості та вводить суд в оману, оскільки як вбачається з акту про відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, відключення від центрального опалення було здійснено 05 червня 2023 року попереднім власником ОСОБА_11 . Актом про виконання робіт по вводу в експлуатацію побутових електричних обігрівачів від 06 червня 2023 року та робочим проектом на електроопалення підтверджується встановлення електричного опалення у квартирі АДРЕСА_3 також попереднім власником ОСОБА_11 (копії додаються). 
Жодного відношення ОСОБА_1 до вищевказаних подій не має.
Також, ОСОБА_1 повідомляє про здійснення ремонту за її кошти та проживання у вищевказаній квартирі, що не відповідає дійсності.
Квартира, яка була придбана ОСОБА_2 на сьогоднішній день перебуває на стадії ремонту, в ній відсутня сантехніка та меблі, відсутня газова плита, що унеможливлює фактичне проживання в ній ОСОБА_1 , про що вона повідомляє, зазначаючи в позовній заяві вказану квартиру як місце фактичного її проживання. Після купівлі квартиру двері в ній були поміняні, а у ОСОБА_1 відсутні навіть ключі і жодного разу вона там не була, (копія видаткової накладної додається).
Починаючи з липня 2023 року і до сьогоднішнього дня ОСОБА_2 здійснює ремонт в спірній квартирі за власні кошти, що підтверджується видатковими накладними, фіскальними чеками, специфікаціями, товарними чеками, оригінали яких знаходяться у ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не витратила жодної копійки на ремонт квартири, оскільки не має жодного відношення до вказаної квартири і не надала на підтвердження цього жодного доказу (копії документів на 42-ух аркушах додаються). 
Натомість, як в вбачається зі фотосвітлин, квартира досі перебуває на стадії ремонту і не придатна для проживання, а ОСОБА_1 , зазначаючи спірну квартиру як місце фактичного проживання, навіть не знає про це (копії фотосвітлин на 13-ти аркшуах додаються).
Оплата комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_3 також здійснюється ОСОБА_2 та підтверджується відповідними документами (копії на 4-х аркушах додаються).
Також, ОСОБА_1 повідомляє, що коштів у ОСОБА_2 на ремонт квартири не могло бути, посилаючись на те, що в період шлюбу ОСОБА_2 не працював довго на одному місці і утриманням сім ’ї займалась саме ОСОБА_1 , не зазначаючи при цьому яке відношення має утримання сім ’ї та період здійснення ремонту в квартирі, коли сама ОСОБА_1 визнає факт спільного не проживання з чоловіком.
Як на підтвердження факту утримання сім`ї та здійснення ремонту ОСОБА_1 надає договори про надання послуг та договори підряду, за які здійснювалися розрахунки і кошти вона ніби-то витрачала на ремонт квартири, однак договори надані за період з 2006 року по 2015 рік, тоді як квартира була придбана у 2023 році і відсутні докази того, що кошти отримані за 10 років до цього було використано ОСОБА_1 на ремонт квартири.
Натомість, посилання на те що кошти на ремонт квартири у ОСОБА_2 були відсутні спростовуються відомостями з державного реєстру фізичних осіб з січня 2023 року по жовтень 2024 року, з яких вбачається що у 2023 році, в рік придбання квартири, ОСОБА_2 отримано дохід в розмірі 1 183 043,62 грн., а за три квартали 2024 року - 455 271, 24 грн., тоді як ОСОБА_1 не додано жодних доказів отримання будь-яких доходів в період придбання квартири та здійснення ремонтних робіт у вказаній квартирі.
Також, відповідач за зустрічним позовом посилається як на докази спільного придбання квартири на те, що в період з 1 червня 2022 по 30 червня 2022 року (згідно платіжного документу 16 червня 2022 року) їй було перераховано ОСОБА_2 300 075 грн., які вона вважає були витрачені на придбання спірного житла.
З цього приводу слід зазначити, що знайома на ім`я ОСОБА_12 попросила в борг у ОСОБА_2 кошти на ремонту даху в власному будинку, і оскільки в той момент позивач за зустрічним позовом знаходився у ЗСУ вони домовились, що ці кошти він перерахує дружині, а та в свою чергу передасть сину ОСОБА_13 .
Однак, враховуючи погані відносини між сторонами, ОСОБА_1 так і не передала їх знайомій ОСОБА_2 і залишила їх собі.
Окрім того, квартиру було придбано через рік після того, як ОСОБА_1 отримала ці кошти, а тому відсутні докази витрачання цих коштів на придбання квартири.
Крім того, ОСОБА_1 повідомляє, що після того дізналась про зраду чоловіка в 2023 році подала до суду позов про розірвання шлюбу.
Вказаний факт також не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 зверталась з таким позовом до суду в 2015 році, тоді як влітку 2024 року з таким позовом звернувся сам ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 намагалася будь-яким чином затягувати розгляд справи не з`являючись до суду та звертаючись з клопотанням про надання строку для примирення сторін, тоді як жодних дій для примирення не вчиняла.
ОСОБА_1 вказує, що їй нічого не було відомо про взяті в борг кошти у ОСОБА_9 , оскільки кошти на купівлю квартири були зняті з рахунку АТКБ «Приватбанк», що підтверджується квитанціями з банку.
З цього приводу слід зазначити, що ОСОБА_1 постійно повідомляє про різні джерела походження коштів, витрачених на придбання квартири, що свідчить про повідомлення нею неправдивих відомостей.
Так, спочатку вона зазначила, що на придбання житла були втрачено 300 000 грн, які вона отримала в червні 2022 року, пізніше зазначила що нею відкладалися кошти на купівлю квартири в період перебування ОСОБА_2 в АТО в період 2015-2016 років (хоча раніше зазначала що утриманням сім`ї в цей період займалась саме вона, оскільки ОСОБА_2 ніде не працював), а тепер зазначає що кошти були зняті в 2023 році.
Той факт, що відповідачу за зустрічним позовом не було відомо про отримання коштів
у борг за розпискою свідчить лише про те, що у момент придбання квартири між сторонами
не було жодних відносин подружжя, і ОСОБА_2 плануючи придбавати житло особисто
отримував кошти в борг і розраховується також самостійно.
Факт зняття коштів ОСОБА_1 протягом тижня говорить лише про те, що вона
розуміла що найближчим часом ОСОБА_2 заблокує карту, яка знаходилась в неї і
жодним чином не підтверджує факт придбання за ці кошти спірної квартири.
Посилання відповідача за зустрічним позовом на те, що представник ОСОБА_2 
була представником ОСОБА_9 у справі про розірвання шлюбу, не спростовує і не
підтверджує жодних обставин справи.
Надання до зустрічного позову копії розписки, є підтвердження факту написання такої
розписки і не підтверджує факту заплутування суду та факту походження коштів.
Вважає, що ОСОБА_2 надано достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про визнання його особистою приватною власністю квартиру, що розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , набуту ним за договором купівлі-продажу від 18 липня 2023 року, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в лютому 2023 року, а надані в свою чергу докази ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи.
Ухвалою суду від 09.12.2024 відкрито спрощене провадження у справі.
Ухвалою суду від 27.02.2025 прийнятий зустрічний позов до розгляду.
Ухвалою суду від 27.02.2025 ухвалено розглядати справу у загальному позовному провадженні. 
Ухвалою суду від 23.09.2025 закрито підготовче провадження. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Вишня Г.В. первісний позов підтримали, посилаючись на обставин, викладені в ньому, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. 
ОСОБА_2 та його представник – адвокат Осіпова Ю.Ю. вимоги первісного позову не визнали, просили задовольнити зустрічний позов. 
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що час від часу підміняв охоронників в гаражному кооперативі «Автолюбитель» і бачив, що ОСОБА_2 проживав у гаражі, який розташований біля сторожки, іноді до нього в гараж приходили друзі. Йому відомо, що ОСОБА_2 перебував на службі у ЗСУ, а коли приходив зі служби, проживав в гаражі. 
Свідок ОСОБА_15 суду показав, що працював у гаражному кооперативі «Автолюбитель» охоронником. Знав ОСОБА_2 як військового, який проживав в гаражі. ОСОБА_2 неодноразово просив його під`єднати до гаража світло, щоб він зміг помитися та попрати. Підключав йому в гараж світло на одну дві години. Згодом він провів в гараж електроенергію, завів електроприлади, газову плитку, ложки, кружки тощо. Охоронники питали в нього, чого він ютиться в гаражі, на що він відповідав, що з дружиною погано живе, не складається життя. Спочатку він проживав у гаражі свого товариша, а згодом придбав гараж собі. Приїзжав він у відпустки на один два місяці. Бачив як він в гаражі готує їжу, горить світло, він там проживав. Покликав його та свою доньку ОСОБА_8 , з якою ОСОБА_2 наразі одружений, проживати до себе з гаража. Згодом вони переїхали в іншу квартиру, яка знаходиться недалеко від будинку в якому проживає він. 
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що познайомилась з ОСОБА_2 на початку червня 2023 року. ОСОБА_2 проходив службу у ЗСУ, приїзжав у відпустки, проживав то у своєї сестри то у гаражі, оскільки із ОСОБА_1 фактично припинив шлюбні стосунки. В гаражі була облаштована кімната, він там купався, прав речі, готував їжу, мав обігрівач, тощо. Після знайомства із ОСОБА_2 , її батько – ОСОБА_15 , дозволив їм проживати у нього в квартирі. З 01.10.2023 разом з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний дохід. У відпустки він приїзжав проживати до квартири, де вони з ним проживали разом. Він зайняв кошти та придбав квартиру, оскільки не мав де жити. Вона була присутня при передачі коштів та складанні розписки як свідок, про що і зазначено в розписці. Їй відомо, що ОСОБА_2 продав успадковану після смерті батьків земельну ділянку, а отримані кошти віддав на погашення боргу. Згодом вдвох винаймали квартиру по АДРЕСА_7 . Придбана ОСОБА_2 квартира була непридатна для проживання, там не було ні комунікацій, ні раковин, ні кранів, тільки стіни та підлога. Квартира потребувала ремонту, проживати там було неможливо. Тільки зараз ОСОБА_2 робить ремонт та квартира готова на процентів 90 до проживання. З 01.12.2025 вона з ОСОБА_2 проживає в цій квартирі. З ОСОБА_2 вона одружилась. 
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є сестрою ОСОБА_2 його сімейне життя було дуже складне, були постійні сварки з дружиною, він дуже багато разів висловлював думки та робив спроби піти із сім`ї, але вона його умовляла не йти, оскільки він не буде бачити дитину. Повернувшись з АТО у 2017 році ОСОБА_2 довго жив у неї, більше ніж пів року, оскільки посварився з дружиною. Як тільки у нього з`являлись гроші, ОСОБА_1 з ним мирилась. Коли сварились, дружина виганяла його і він жив у гаражі гаражного кооперативу «Автолюбитель», який був облаштований для життя, іноді, коли повертався з війни, знімав квартиру. Проживати йому не було де. Відносини з ОСОБА_1 були настільки погані, що коли померла їх з ОСОБА_2 мати, ОСОБА_1 про це навіть не повідомила своїм батькам, хоча їх батьки та батьки ОСОБА_1 перебували у нормальних відносинах. 
Свідок ОСОБА_16 суду показала, що знає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2000 років, оскільки проживали в будинках напроти. ОСОБА_1 виганяла ОСОБА_2 із додому, йому не було де жити і він просив ключі від належного їм гаража, розташованого у гаражному кооперативі «Автолюбитель», оскільки там була облаштована кімната для життя. 
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний запис № 609. 
Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
18 липня 2023 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_3 . 
Договір купівлі продажу посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2854. 
В п. 3 Договору зазначено, що продаж квартири вчиняється за 400 000 грн, що підтверджується копією договору
В п. 9 Договору зазначено, що покупець стверджує, що купує квартиру в період зареєстрованого шлюбу за нотаріально посвідченою згодою дружини ОСОБА_1 , та на момент набуття нерухомого майна у фактичних шлюбних відносинах з іншими особами, які витікають з спільного проживання та ведення спільного господарства, не перебуває, що підтверджується його заявою поданою ОСОБА_17 , приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу 18.07.2023. 
18.07.2023 ОСОБА_1 підписала заяву згоду про надання згоди своєму чоловікові ОСОБА_2 на укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 . в якій вона підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості, є спільною сумісною власністю. 
ОСОБА_1 вважає квартиру спільною сумісною власністю подружжя та просить її поділити. 
ОСОБА_1 стверджує, що проводила ремонт в придбаній квартирі, а саме здійснила відключення від централізованого опалення та встановила автономне опалення, здійснила заміну труб з водовідведення та каналізації, частково встановила сантехніку та меблі, на підтвердження зазначених фактів доказів не надала. 
ОСОБА_2 зазначений факт категорично заперечує, зазначаючи, що жодного разу ОСОБА_1 не була в спірній квартирі, не має до неї відношення, та повідомляє неправдиві данні, оскільки квартира в стадії ремонту, який проводить він за власні кошти і на даний час. 
На підтвердження чого надав акт та документацію про відокремлення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої воли, відключення від центрального опалення, з якого вбачається, що відключення від центрального опалення здійснено 05.06.2023 попереднім власником ОСОБА_11 , що спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що саме вона проводила дії по відключенню квартири від централізованого опалення. 
На підтвердження проведення ремонтних робіт в квартирі ОСОБА_2 надав видаткові накладні, фіскальні чеки, специфікації, товарні чеки, тощо, з яких вбачається проведення закупівлі будівельних матеріалів.
Крім того, ОСОБА_2 надані світлини квартири, які підтверджують його пояснення та покази свідка ОСОБА_8 , щодо стану квартири та відсутність сантехніки, меблів, тощо. Зазначене також спростовує пояснення ОСОБА_1 щодо проведення нею ремонтних робіт, купівлі меблів та проживання у зазначеній квартирі. 
Також ОСОБА_2 надані копії квитанції про сплату ним комунальних платежів. 

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним з подружжя.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).
Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 204/5407/17 (провадження № 61-17702св19).
Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Частиною 6 вказаної статті передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.
Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.
Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.
На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

ОСОБА_2 оспорює презумпцію права спільної сумісної власності на квартиру та зазначає, що квартира придбана за його особисті кошти, в період припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1 з лютого 2023 року та окремого проживання з останньою. 
Фактичне припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 підтверджує показами свідків, які суду показали, що сімейне життя сторін було складне, що ОСОБА_2 постійно сварився із ОСОБА_1 , яка його виганяла із квартири, оскільки він не мав іншого житла для проживання, був змушений проживати у сестри ОСОБА_6 , що вона підтвердила у судовому засіданні, у гаражі, належному ОСОБА_18 , який був облаштований для проживання, а згодом у власному гаражі, який облаштував для проживання. Зазначені факти підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 .
В період проживання у гаражі, на початку червня 2023 познайомився із ОСОБА_8 , з якою спочатку проживав однією сім`єю у її батька – ОСОБА_15 , а пізніше у квартирі, по АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою КП «ЖЄО № 1 КМР». 
На час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_8 повідомили суду що одружилися та з грудня 2025 почали проживати у спірній квартирі, яка ще досі перебуває на стадії ремонту. 
ОСОБА_1 стверджує, що після того, як дізналась про зраду чоловіка, звернулась до суду з позовом про розлучення, але це твердження спростовується рішенням Кіровського районного суду м. Кропивницького з якого вбачається, що позивачем у справі був ОСОБА_2 
ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу у 2015 році, який за її заявою залишений без розгляду. 
Щодо коштів на придбання квартири, ОСОБА_2 надав копію розписки, з якої вбачається, що він 10.07.2023, взяв в борг у ОСОБА_9 400 000 грн, які зобов`язався повернути до 15.07.2026, що підтверджується копією розписки. 
Саме за вказані кошти ОСОБА_2 стверджує, що придбав квартиру. 
19 квітня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продали належну їм земельну
ділянку по ? частки у праві власності загальною площею 5,4877 га в Кіровоградській області,
Новоукраїнський район, Плетеноташлицька сільська рада, кадастровий номер: 3523185200:02:000:0197 за 225 120, 91 грн, що вбачається із копії договору. 
З копії розписки вбачається, що ОСОБА_2 19.04.2024 повернув ОСОБА_10 112 000 грн. 
ОСОБА_1 стверджує, що про зазначений борг та про продаж земельної ділянки їй відомо не було, що підтверджує доводи ОСОБА_2 про не проживання з нею в цей період та фактичну відсутність шлюбних відносин. 
За твердженнями ОСОБА_1 кошти на купівлю квартири перераховані ОСОБА_2 на її картковий рахунок та зняті нею у АТ КБ «Приват Банк» напередодні купівлі спірної квартири. 
Зазначені твердження спростовуються наданою нею ж довідкою про рух коштів по кратці, з якої вбачається, що грошові кошти в розмірі 300 000 грн платежами по 100 000 грн перераховані їй ОСОБА_2 16.06.2022, і як зазначає ОСОБА_2 витрачені нею на особисті потреби. 
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що працювала, а кошти відкладала на купівлю та ремонт зазначеної квартири. 
На підтвердження цього факту надала копію трудової книжки та договори на виконання робіт від 26.09.2006, від 12.06.2012, від 14.10.2013, від 01.07.2014, від 01.01.2015, з яких не вбачається, скільки коштів отримувала ОСОБА_1 за виконання робіт, передбачених цими договорами. 
З відповіді на запит суду щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого доходу за січень 2023 – грудень 2024 вбачається, що за запитуваний період ОСОБА_1 отримано дохід в розмірі 1858,07 грн. 
З наданих ОСОБА_1 доказів не вбачається отримання нею доходу, який би надав можливість надати кошти на придбання квартири. 
Суд також звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_1 щодо одних і тих самих обставин, а саме грошових коштів на придбання квартири, звернення з позовом про розірвання шлюбу, різняться та суперечать один одному. 
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на квартиру ОСОБА_2 посилався на розписку, про отримання ним напередодні купівлі квартири, а саме 10.07.2023, в борг 400 000 грн, за які і була придбана квартира. 
Необізнаність ОСОБА_1 в отриманні в борг ОСОБА_2 зазначених коштів, та продаж ним земельної ділянки і погашення частини боргу, свідчить про те, що на той момент шлюбних відносин між сторонами не існувало, що також підтверджується іншими доказами наданими ОСОБА_2 та показами свідків. 
Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що на момент придбання спірної квартири, ОСОБА_1 не отримувала доходів, офіційно не була працевлаштована та не вела спільного господарства з ОСОБА_2 , не була пов`язана з ним спільним побутом, не підтримувала відносин. ОСОБА_2 з лютого 2023 року проживав окремо від ОСОБА_1 , отримував доходи, отримав кошти в борг на купівлю спірної квартири, проводив в квартирі ремонтні роботи. З літа 2023 року проживав із ОСОБА_8 , з якою в подальшому уклав шлюб. 
Суд висновує, що ОСОБА_2 спростував презумпцію спільного майна подружжя щодо нерухомого майна, яке є предметом спору. 
ОСОБА_1 не спростував подані ОСОБА_2 докази на підтвердження своїх вимог у цій справі. 
Вимоги ОСОБА_2 щодо визнання придбаного за час шлюбу нерухомого майна його особистою приватною власністю ґрунтуються на законі. Сам по собі факт надання ОСОБА_1 згоди на придбання спірного майна не може свідчити про поширення на це майно режиму спільної сумісної власності подружжя, що є сталою практикою ВС. 
Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в розмірі 4000 грн судового збору та витрат на правову допомогу, про стягнення яких заявлено до судових дебатів представником ОСОБА_2 . 
На підставі ст. 60, 57 СК України, керуючись ст. 265 ЦПК України, суд – 

У Х В А Л И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя – відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю – задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 . 

Стягнути з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 4000 грн. 

Рішення суду складно 27.02.2026. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Б. Варакіна