Справа №443/1870/25
Провадження №2/443/116/26

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

13 березня 2026 року         м.Жидачів Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І., 
за участю секретаря судових засідань Шальвіри І.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громади села Букавина в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бортниківської сільської ради, загальною площею 1,1978 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №731890 від 27.12.2012 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,1978 га, що знаходяться на території Бортниківської сільської ради, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯА №731890 від 27.12.2012. Згідно довідки Ходорівської міської ради Львівської області №332 від 29.09.2025, що ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та постійно проживала в с. Буковина (Букавина) Стрийського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконкомі Бортниківської сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_3 від 02.11.2009 за №93 в користь ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_3 разом з нею постійно проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1 . Згідно заповіту ОСОБА_3 від 02.11.2009, усе своє майно вона заповіла своїй онуці ОСОБА_2 , однак остання спадщину не прийняла у жоден із передбачених законом способів. 
Натомість, вона постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.
17.10.2025 вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що належали померлій і є спадковим майном.
Крім того, оскільки її місце реєстрації проживання відмінне від місця реєстрації проживання ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, то для юридичного оформлення спадкових прав, їй необхідно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, оригінал правовстановлюючого документу на землю втрачено, а тому вона змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.11.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі керівника надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Букавина Жидачівського району Львівської області та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Букавина Стрийського району Львівської області.
28.11.2025 начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надано копію актового запису про шлюб №13 від 19.06.1976.
Ухвалою від 14.01.2026 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі керівника надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
21.01.2026 начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надано копію актового запису про смерть №38 від 25.11.1988.

Ухвалою від 13.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Також не заперечили щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, не подала відзиву на позовну заяву, клопотання про проведення судового засідання без її участі не надходило та не повідомила суд про причину неявки, хоча належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи. 
Представник третьої особи – Ходорівської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не подала, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то її матір`ю вказана ОСОБА_6 (а.с.9).
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 24.12.2012 по справі №1307/2889/2012 розірвано шлюб між ОСОБА_7 , 1967 р.н. та ОСОБА_8 , 1959 р.н., зареєстрований 08 червня 1985 року в с. Бортники Жидачівського району Львівської області, актовий запис № 9. Після розірвання шлюбу відповідачці залишено дошлюбне прізвище ОСОБА_9 (а.с.10).

Як видно із актового запису про шлюб №13 від 19.06.1976, зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37).

Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 24.01.2014 (а.с.6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради від 13.03.2024 року (а.с.11).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,1978 га, що знаходяться на території Бортниківської сільської ради, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯА №731890 від 27.12.2012 року (а.с.15).
За життя ОСОБА_3 02.11.2009 було складено заповіт, якийпосвідчений секретарем виконавчого комітету Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №93, згідно якого остання заповіла все своє майно ОСОБА_2 (а.с.13).
Згідно довідки Ходорівської міської ради Львівської області №332 від 29.09.2025, що ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та постійно проживала в с. Буковина Стрийського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконкомі Бортниківської сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_3 від 02.11.2009 за №93 в користь ОСОБА_2 . На день смерті заповідачки останній заповіт не змінено і не скасовано.
На момент смерті ОСОБА_3 разом з нею постійно проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1 (а.с.12).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82985551 від 22.10.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14, 60).

Допитана як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_3 була її матір`ю, яка проживала у АДРЕСА_1 . Вона була однією дитиною у сім`ї. Їй було відомо про наявність заповіту, який складений ОСОБА_11 на користь її дочки – ОСОБА_2 . Однак, її дочка не хотіла приймати спадщину та віддала заповіт їй. ОСОБА_2 проживала окремо. Натомість вона постійно проживала разом із матір`ю на протязі 9 років у с.Букавина, до самої смерті матері.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала покази про те, що являється колишньою сусідкою позивачки. Вона раніше проживала у с.Букавина та приходила до ОСОБА_1 , яка проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 .. ОСОБА_1 проживала із матір`ю приблизно 10 років. Коли вона була у ОСОБА_1 , то не бачила у них ОСОБА_2 та вона туди не їздила. ОСОБА_1 була одна у сім`ї.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. 
Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки, інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 не було нікого, оскільки чоловік ОСОБА_3 – ОСОБА_5 помер раніше за свою дружину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть №38 від 25.11.1988 року (а.с.56).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Таким чиномОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті своєї матері – ОСОБА_3 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на все спадкове майно не оформила.

З метою оформлення права власності на спадкове майно за законом, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №67/02-31 від 17.10.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що нею пропущено встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на земельну ділянку (а.с.17).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Метою встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем – ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.
Позивачка стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 втрачено.
Доказом того, що покійній ОСОБА_3 на праві приватної власності належали земельні ділянки, які розташовані на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2439/15-25 від 17.10.2025року, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 31.01.2005 р. №48 на ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №731890 від 27.12.2012. Реєстраційний номер 462150001006722. Загальна площа земельних ділянок – 1,1978 га.
Кадастровий номер земельної ділянки №1 – 4621581200:04:000:0204;
Кадастровий номер земельної ділянки №2 – 4621581200:01:000:0446;
Станом на теперішній час відомості про реєстрацію вищезгаданих земельних ділянок зареєстровані в Державному земельному кадастрі за ОСОБА_3 . Дата державної реєстрації речових прав на нерухоме майно 17.07.2013. Реєстраційний номер у Державному реєстрі прав земельної ділянки № НОМЕР_3 – НОМЕР_4 . Реєстраційний номер у Державному реєстрі прав земельної ділянки № НОМЕР_5 – 1832604 (а.с.15).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташовані на території Бортниківської сільської ради Львівської області. 
Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, те, що відповідач відзиву на позовну заяву не надала та не представила суду жодних доказів на спростування вимог позивача,приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бортниківської сільської ради, загальною площею 1,1978 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №731890 від 27.12.2012 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23 березня 2026 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка