ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16447/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач 1, Луцький ВДВС у Луцькому районі ) про визнання бездіяльності протиправною щодо відмови у знятті арешту накладеного на майно ОСОБА_1 ; зобов`язання Львівське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області зняти арешти з майна ОСОБА_1 накладені: постановою АА № 354743 про арешт нерухомого майна від 17.12.2004 ВДВС ЛРУЮ Волинської області, реєстраційний номер обтяження 1576287; постановою АА №408508 про арешт нерухомого майна від 14.08.2006 року ДВС у Луцькому районі Волинської області, реєстраційний номер обтяження 3623972; постановою б/н про арешт нерухомого майна від 16.10.2009 заступником начальника ВДВС Луцького РУЮ, реєстраційний номер обтяження 9158538.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна ОСОБА_1 існує тип обтяження: арешти нерухомого майна, реєстраційні номери обтяження реєстраційні номери обтяження 1576287 від 17.12.2004, № 3623972 від 14.08.2006, № 9158538 від 16.10.2009. Підставами обтяжень зазначені постанови державних виконавців від 17.12.2004, від 14.08.2006, від 16.10.2009.
Позивач звернувся із усною заявою до відповідача 1 щодо зняття арешту з майна. На його звернення останнім було повідомлено, що на даний час є неможливим встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладені арешти, будь-які виконавчі провадження щодо позивача відсутні. Вказано, що арешт може бут знято за рішенням суду.
Позивач з посиланням на норми закону вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не знаття арештів на майно, позаяк будь-яких виконавчих проваджень відносно нього не існує та виконавчі дії не проводяться. З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). Розгляд справи призначено на 14:00 год. 12.01.2026 розгляд справи було відкладено на 11:00 год.16.01.2026. 
Відповідач 1 у відзиві позовні вимоги заперечив та вказав, що так дійсно державним виконавцем в межах примусового виконання було накладені арешти на майно ОСОБА_1 , про що містяться відповідні відомості в реєстрі. Згідно з даними АСВП встановити достовірно в межах яких виконавчих проваджень було накладено вищевказані арешти та чи є вони виконаними на даний час встановити є неможливим, позаяк вони знищені.
Крім того, вказує на те, що ВП № 4230021 є закінченим 25.12.2008, підстави закінчення встановити виявилось неможливим.
Інші ВП №9140720, 21056516, №10165897, №16036653, №11520269, №14746010, №21816635/, №23241346, по примусовому стягненню штрафів з позивача були скеровані для подальшого примусового виконання до Горохівського ВДВС. Відтак, вказані ВП були завершені відповідачем 1 відповідно до п.10. ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-ІV). Повторно на виконання до Луцького ВДВС Луцького району ВП не надходили. Враховуючи викладене просить в позові відмовити.
Ухвалою суду 16.01.2026 залучено до справи як другого відповідача – Горохівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач 2, Горохівський ВДВС). Продовжено строк розгляду справи на 20 днів. Розгляд справи відкладено на 14:30 29.01.2026. В справі оголошувались перерви та розгляд справи відкладався на 14:00 год. 16.02.2026.
Відповідач 2 відзив на позов не подав. У своїй заяві від 16.02.2026 просив розгляд прави проводити у його відсутності. Також зазначив, що станом на це число у відділі відкритих виконавчих проваджень та чинних арештів на майно ОСОБА_1 немає.
У судове засідання 16.02.2026 представники сторін не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Позивач та представники відповідачів подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, зокрема передбаченої частиною 7 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень частини 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3 статті 268 КАС України).
Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням приписів частини третьої статті 194, частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (довідка від 15.12.2025 року №456565859) в ньому зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна ОСОБА_1 № 1576287 від 17.12.2004, № 3623972 від 14.08.2006, № 9158538 від 16.10.2009. Підставами обтяжень зазначені постанови державних виконавців від 17.12.2004, від 14.08.2006, від 16.10.2009 (а.с.7-8).
Луцький ВДВС в Луцькому районі листом від 18.12.2025 №175000 (а.с.5) на його заяву повідомило позивача про наявність даних обтяжень. Вказало, що на даний час неможливо ідентифікувати виконавче провадження в межах яких накладались обтяження № 1576287 від 17.12.2004, № 3623972 від 14.08.2006, № 9158538 від 16.10.2009. Враховуючи вказане підстави для зняття арешту згідно ст.59 Закону України “Про виконавче провадження” відсутні.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арештів на нерухоме майно позивача (обтяження вчинені 2004, 2006, 2009 роках) регламентувались Законом №606-XIV.
Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).
Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами першою та другою вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Частинами першою, другою статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.
Судом встановлено, виконавче провадження ВП № 4230021 по примусовому виконанню накладеного на позивача штрафу є закінченим 25.12.2008 року. На підставі якої норми Закону воно є завершеним, на даний час з`ясувати не можливо.
Що стосується ВП №9140720, 21056516, №10165897, №16036653, №11520269, №14746010, №21816635, №23241346, по примусовому стягненню штрафів з позивача, то відповідно до даних АСВП вони були скеровані для подальшого примусового виконання до Горохівського ВДВС (а.с.21 зворот – 29).
Враховуючи вказане, відповідачем 1 дані виконавчі провадження були завершені на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).
Суд зазначає, що на даний час неможливо ідентифікувати виконавчі провадження в межах яких накладались арешти на майно позивача у 2004, 2006, 2009 роках. 
Отже, на момент вчинення цієї дії у державного виконавця Луцького ВДВС Луцького району були відсутні законодавчо визначені підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 позаяк примусове виконання по ВП завершено не було.
Підсумовуючи наведене, суд констатує те, що відповідачем 1 у відповідності до норм Закону №606-XIV ВП відносно позивача були передані до Горохівського ВДВС для подальшого примусового виконання, яке їх завершувало.
Відтак відповідач 1 не мав (не має) законодавчо визначених підстав для задоволення заяви позивача про зняття арешту з його майна (зняти арешт на майно), оскільки ВП щодо примусового стягнення штрафів з ОСОБА_2 були передані до іншої виконавчої служби, яка їх і завершувала. На даний час Луцький ВДВС Луцького району таких повноважень не має.
За таких обставин відповідачем 1 правомірно було відмовлено позивачу задоволенні його заяви про зняття арешту на його майно від 18.12.2025 та на даний час він не має таких повноважень.
Враховуючи вказане в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 слід відмовити.
Що стосується питання зняття арешту на майно позивача, то суд вказує на наступне.
Як вже зазначав суд вище згідно з даними АСВП встановити достовірно в межах яких виконавчих проваджень було накладено вищевказані арешти та чи є ВП виконаними на даний час встановити є неможливим, позаяк вони знищені.
Також не заперечуються учасниками справи та обставина, що на даний час на ВП щодо примусового виконання відносно позивача є відсутніми.
Не є спірною та обставина, що повторно виконавчі листи про стягнення штрафів для примусового виконання не пред`являлися та у зв`язку із закінченням строку, пред`явлений вже не може бути. 
Тож відсутність виконавчих проваджень свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VIII.
Відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну “Укроборонпром”, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну “Укроборонпром”, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну “Укроборонпром” або на момент припинення Державного концерну “Укроборонпром” було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України “Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності”, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України “Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності”.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).
Позивач не оскаржує неправомірність постанов про накладення арешту на майно боржника. У той же час матеріали справи не містять доказів існування на час звернення позивача у грудні 2025 року підстав для самостійного зняття виконавцем арешту нерухомого майна боржника, перелік яких наведено у частині четвертій статті 59 Закону №1404-VIII, з чим погодився представник позивача у судовому засіданні.
Поряд з тим, в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження, у яких позивач ОСОБА_1 був боржником, а матеріали виконавчих проваджень, у межах яких накладалися арешти, у зв`язку із закінченням строку зберігання знищено, що підтвердили відповідачі.
Матеріали справи не містять належних доказів, які б вказували на наявність у позивача заборгованості зі сплати виконавчого збору, та існування підстав для його стягнення на цей час.
Відсутність належних та допустимих доказів про наявність невиконаних зобов`язань позивача та обґрунтованість існування арешту протягом тривалого часу безумовно порушує його майнові права як власника та є несправедливим.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.
У розглядуваному випадку, як вже суд зазначав вище, відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача 1 протиправною, оскільки, як уже було зазначено судом, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 10 частини першої статті 47 Закону №606-XIV у відповідача не було правових підстав, визначених статтею 50 цього Закону, для зняття арешту з майна боржника.
Відсутні такі підстави для самостійного зняття арешту державним виконавцем за заявою позивача згідно з частиною четвертою статті 59 цього Закону і у відповідача 2.
Натомість, з огляду на те, що ВП № 4230021,№9140720, 21056516, №10165897, №16036653, №11520269, №14746010, №21816635, №23241346, по примусовому стягненню штрафів з позивача були скеровані для подальшого примусового виконання до Горохівського ВДВС, які їх і завершувала, починаючи з 2010 року виконавчі документи на виконання повторно до органів державної виконавчої служби не пред`являвся та на виконанні не перебувають, а матеріали справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, то арешт на майно позивача, накладений на підставі постанов АА №354743 від 17.12.2004 реєстраційний номер обтяження 1576287, АА №408508 від 14.08.2006 реєстраційний номер обтяження 3623972, без номера від 16.10.2009, реєстраційний номер обтяження 9158538, втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчих документів. 
Відтак за обставин цієї справи слід зобов`язати Горохівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі на примусовому виконанні якого перебували ці ВП зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанов АА №354743 від 17.12.2004 реєстраційний номер обтяження 1576287, АА №408508 від 14.08.2006 реєстраційний номер обтяження 3623972, без номера від 16.10.2009, реєстраційний номер обтяження 9158538.
Отже, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.
Керуючись статтями 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Горохівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанов АА №354743 від 17.12.2004 реєстраційний номер обтяження 1576287, АА №408508 від 14.08.2006 реєстраційний номер обтяження 3623972, без номера від 16.10.2009, реєстраційний номер обтяження 9158538.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач 1: Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а, код ЄДРПОУ 35041407).
Відповідач 2: Горохівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (45700, Волинська обл., м. Горохів, вул. Фещака, 4 код ЄДРПОУ 34969517).

Суддя Р.С. Денисюк