Справа № 303/1096/26
2-а/303/18/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого-судді Заболотного А.М. 
секретар судового засідання Желізняк К.П.,
з участю: представника позивача Соколовська Ю.О.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача Волинська В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до особи без громадянства (зі слів особи) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до особи без громадянства (зі слів особи) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виявлений 24.02.2025 року прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 279 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Грушово (територія Тересвянської селищної громади Тячівського району Закарпатської області), на відстані 400 метрів до державного кордону України, в межах прикордонної смуги, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України, було виявлено та затримано особу, яка назвалась особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Бендери, Республіка Молдова. Такими своїми діями особа без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. В подальшому відповідача було затримано в адміністративному порядку з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. В ході з`ясування обставин встановлено, що ОСОБА_1 народився у м. Бендери, Республіка Молдова. У липні 1999 року разом із мамою прибув в Україну і з того часу її територію не покидав. Проживав в м. Одеса. Адреси постійного місця проживання не має, житло винаймав. В період з 16.03.2017 року до 15.02.2024 року на підставі вироків Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 року у справі № 646/2428/17 за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2017 року у справі № 645/3309/17 за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідач відбував покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» про, що відповідно до пункту 7 розділу V Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року № 847/5, був документований довідкою про звільнення серії ХАР №01022 (форма «Б») від 15.02.2024 року, згідно із записами в якій, в графі громадянство особи зазначено «без громадянства». Зазначена довідка видається особі, яка звільняється з місць відбування покарань і є документом, який засвідчує особу у випадку її звернення до відповідних компетентних органів для отримання паспортного документу, якщо такий у особи відсутній. Зазначені дії особа зобов`язана вчинити у найкоротші терміни після звільнення (протягом місяця). Однак, відповідачем такі дії вчинені не були. У базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» інформація про перетинання державного кордону України відповідачем відсутня. Також встановлено відсутність інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо наявності у відповідача законних підстав для перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також щодо документування останнього посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні, посвідченням біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту в Україні або якій надано тимчасовий захист в Україні. Таким чином встановлено, що відповідач в порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, а також без документів, які б посвідчували його особу та давали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком. 
27.02.2025 року начальником НОМЕР_2 прикордонного загону полковником ОСОБА_2 було прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2025 року (справа № 303/1437/25) ухвалено затримати особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до 6 (шести) місяців, а саме до 24.08.2025 року (включно).
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025 року (справа № 303/6280/25), продовжено строк затримання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, а саме до 18.02.2026 (включно).
25.03.2025 відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України (далі - Волинський ПТПІ), розташованого за адресою: вул. Перемоги, 27, с. Журавичі, Ківерцівський р-н, Волинська обл., 45213, де особа наразі утримується.
З огляду на необхідність продовження строку затримання відповідача для можливості отримання остаточної ідентифікації та документування особи відповідача, в межах періоду, визначеного абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач просить суд продовжити строк затримання відповідача особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на шість місяців, тобто до 24.08.2026 року.
12.02.2026 року від представника відповідача, адвоката Волинської В.І., надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечила проти задоволення позову та зазначила, що відсутні передбачені ч. 11, 13 ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача. Зокрема вказала, що відповідач не ухиляється від співпраці з органами державної влади, надавав усю необхідну інформацію про себе, заповнював відповідні анкети, а його особа встановлена. Крім того, відповідями компетентних органів Республіки Молдова підтверджено відсутність у відповідача громадянства цієї держави та факт не документування його паспортом Республіки Молдова. На думку сторони відповідача, позивачем не надано належних доказів вжиття заходів щодо ідентифікації та документування особи у період після попереднього продовження строку затримання, а також не доведено, що протягом наступного строку затримання стане можливим виконання рішення про примусове видворення. Також зазначено, що рішення про примусове видворення приймалося щодо відповідача як особи без громадянства, однак рішення компетентного органу про визнання його особою без громадянства матеріали справи не містять. Водночас відповідач має право звернутися до органів ДМС України із заявою про визнання особою без громадянства, реалізація якого є ускладненою під час перебування у пункті тимчасового перебування іноземців. Крім того, представник відповідача вказує на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , що, на її думку, свідчить про відсутність правових підстав для реалізації рішення про примусове видворення. З огляду на викладене сторона відповідача вважає, що подальше затримання є непропорційним втручанням у право на свободу та не сприятиме досягненню мети видворення, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 11.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з обов`язковою участю сторін. Крім того постановлено про участь відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
В ході судового засідання 11.02.2026 року відповідач заявив клопотання про надання часу для залучення представника з метою реалізації його права на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим оголошено перерву до 13 год. 00 хв. 12.02.2026 року.
11.02.2026 року до суду надійшла заява від адвоката Волинської В.І. про вступ у справу як представника відповідача на підставі договору про надання правової допомоги. 
Ухвалою від 11.02.2026 року постановлено провести судове засідання з відповідачем та представником відповідача 12.02.2026 року о 13 год. 00 хв. в режимі відеоконференції. 
В судовому засіданні представник позивача Соколовська Ю.О. підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково пояснила, що для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення позивачем вживається всіх необхідних заходів. Одночасно представник пояснила, що підстав вважати відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації немає. Також інформація з країни походження відповідача одержана.
Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що наміру незаконно перетинати кордон він не мав, а його утримання у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, перешкоджає реалізації його прав та інтересів щодо належної ідентифікації його особи, шляхом подання відповідних заяв.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що до компетенції позивача не входить з`ясування питань та інформації, з якими суб`єкт владних повноважень пов`язує необхідність задоволення позовної вимоги за предметом позову. Також, представник відповідача зазначила, що інформація про особу відповідача зазначена в довідці про його звільнення, а також те, що перебування відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України перешкоджає ефективній реалізації прав та інтересів відповідача щодо належної ідентифікації його особи, шляхом подання необхідних для такої ідентифікації запитів до відповідних органів та отримання відповідей. Крім того, представник відповідача наголосила на тому, що відсутнім є сам факт незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону України. Представник відповідача також пояснила, що у відповідача відсутнє громадянство Республіки Молдова, не встановлений статус особи без громадянства так як такий фактично з раннього віку проживає на території України.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виявлений 24.02.2025 року прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 279 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Грушово (територія Тересвянської селищної громади Тячівського району Закарпатської області), на відстані 400 метрів до державного кордону України, в межах прикордонної смуги, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України.
За вказаних вище обставин, було виявлено та затримано особу, яка назвалась особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Бендери, Республіка Молдова. 
З позиції позивача такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Надалі, відповідача було затримано в адміністративному порядку, з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. В ході з`ясування обставин було встановлено, що ОСОБА_1 народився у м. Бендери, Республіка Молдова. У липні 1999 року разом із мамою прибув в Україну і з того часу її територію не покидав. Проживав в м. Одеса. Адреси постійного місця проживання не має, житло винаймав. 
В період з 16.03.2017 року до 15.02.2024 року на підставі вироків Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 року у справі № 646/2428/17 за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2017 року у справі № 645/3309/17 за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідач відбував покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» про, що відповідно до пункту 7 розділу V Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року № 847/5, був документований довідкою про звільнення серії ХАР №01022 (форма «Б») від 15.02.2024 року, згідно із записами в якій, в графі громадянство особи зазначено «без громадянства». Зазначена довідка видається особі, яка звільняється з місць відбування покарань і є документом, який засвідчує особу у випадку її звернення до відповідних компетентних органів для отримання паспортного документу, якщо такий у особи відсутній. Зазначені дії особа зобов`язана вчинити у найкоротші терміни після звільнення (протягом місяця). Однак, відповідачем такі дії вчинені не були. 
У базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», інформація про перетинання державного кордону України відповідачем відсутня. 
Також встановлено відсутність інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо наявності у відповідача законних підстав для перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також щодо документування останнього посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні, посвідченням біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту в Україні або якій надано тимчасовий захист в Україні. 
Таким чином, відповідач в порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, а також без документів, які б посвідчували його особу та давали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком. 
27.02.2025 року начальником НОМЕР_2 прикордонного загону полковником ОСОБА_2 було прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. 
Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2025 року (справа № 303/1437/25) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до 6 (шести) місяців, а саме до 24.08.2025 року (включно).
Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025 року (справа № 303/6280/25), продовжено строк затримання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, а саме до 18.02.2026 року (включно).
З 25.03.2025 року відповідач поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України (далі - Волинський ПТПІ), де відповідач наразі і утримується та строк тримання відповідача закінчується 18.02.2026 року.
В подальшому позивачем в рамках вжиття заходів для забезпечення виконання рішення про примусове видворення відповідача за межі території України та його ідентифікації було зроблено таке. 
На адресу Посольства Республіки Молдова в Україні направлено листи з проханням підтвердити або спростувати факт належності відповідача до громадянства Республіки Молдова, та повідомити чи документувалась дана особа паспортними документами Республіки Молдова з наданням, у разі можливості, їхніх копій (від 25.02.2025 № 02.1/3589-25-Вих, від 03.07.2025 № 02.1/12053-25- Вих).
Відповідно до відповіді на запит, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство Республіки Молдова не отримував і з питань оформлення документів Національної паспортної системи не звертався. 
В рамках перевірки особи на предмет перебування її у міжнародному або міждержавному розшуку було направлено лист на адресу Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 25.02.2025 року № 02.1/3590-25-Вих.
Згідно з даними інформації, що надійшла з Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України (листи від 26.02.2025 № 5015/23/18- 2025 та № ІР/2239/25/Р03/5011), станом на 26.02.2025 року особа з анкетними даними МЕДВЕЦКИЙ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обліками Національної поліції України та Генерального секретаріату МОКП - Інтерпол не значиться.
На адресу Головних управлінь Національної поліції в Закарпатській, Харківській та Одеській областях було направлено лист від 25.02.2025 № 02.1/3576-25-Вих з проханням щодо перевірки відповідача на предмет перебування його в обліках осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, суду чи ухиляються від відбуття кримінальних покарань, а також у разі наявності відомостей (документів), на підставі яких можна було б встановити (ідентифікувати) особу відповідача, щодо їх направлення на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.02.2025 року № 8272-2025 встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань та бази ІТС ШПНП, громадянин ОСОБА_4 , як правопорушник у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснюється органами досудового розслідування ГУНП в Одеській області, а також, як особа, що перебуває у розшуку за слідством або судом, не значиться; відомостями (документами), на підставі яких можливо ідентифікувати особу відповідача ГУНП в Одеській області не володіє. 
Також було направлено лист на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 25.02.2025 року №02.1/3596-25-Вих з проханням підтвердити/спростувати приналежність відповідача до громадянства України, а у випадку встановлення того факту, що вказана особа не є громадянином України, перевірити його за наявними базами даних (обліками) на предмет звернення, у порядку, передбаченому законодавством України, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особою без громадянства чи наявності інших підстав для законного перебування на території України.
З листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 05.03.2025 року № 8.5- 380 8.5.1-25 стало відомо, що територіальними органами ДМС (крім ГУДМС в АР Крим, УДМС в місті Севастополь та окремих територіальних підрозділів ГУ ДМС з Донецькій області та УДМС в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територій, де ведуться активні бойові дії) за результатами перевірки встановлено, що особа з ідентифікаційними даними ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також з питань громадянства України не зверталася; за іншими обліками ДМС також не значиться.
Також на адресу Червонозаводського та Фрунзенського районних судів м. Харкова, а також державну установу «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» було направлено листи (від 25.02.2025 № 02.1/3591-25-Вих, № 02.1/3588-25-Вих та № 02.1/3593-25- Вих відповідно) з проханням надати, у разі наявності, відомості (копії документів), на підставі яких можна ідентифікувати особу відповідача.
Відповідно до інформації, що надійшла з державної установи «Холодногірська виправна колонія (№ 18)», громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно відбував покарання в даній установі та був звільнений 15.02.2024 року. При звільненні йому була видана довідка про звільнення ХАР 01022. Однак в особовій справі відсутня копія паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу громадянина ОСОБА_6 . 
В рамках взаємодії було направлено лист на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону з проханням, використовуючи можливості консультаційного пункту «Паланка», звернутись до молдавської Сторони щодо перевірки відповідача за наявними обліками правоохоронних, органів Республіки Молдова (лист від 03.03.2025 № 02.1/4053-25-Вих).
За інформацією, що надійшла від представників консультаційного пункту «Паланка» Республіки Молдова (додаток до листа НОМЕР_3 прикордонного загону від 05.03.2025 року № 02.28/5406-25-Вих), відповідно з національними базами Республіки Молдова громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є громадянином Республіки Молдова. Згідно з даними виписки з Агентства державних послуг Республіки Молдова МЕДВЕЦКИЙ Денис народився в м. Бендери, але громадянства Республіки Молдова не має. Разом з тим, за інформацією Інспекторату поліції Бендер Головного інспекторату поліції Республіки Молдова громадянин Medvedchii ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в розшуку (у рамках кримінальної справи № 2014050142 від 08.05.2014, розшукова справа № 201505003 від 22.01.2015 року, запобіжний захід - затримання особи для оголошення обвинувачення).
Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено лист на адресу Міністерства закордонних справ України з проханням ініціювати звернення Посольства України в Республіці Молдова до Міністерства закордонних справ та Бюро політик по реінтеграції Уряду Республіки Молдова щодо урегулювання питання документування проїзними документами мешканців Придністровського регіону Республіки Молдова консульськими установами Республіки Молдова в Україні задля можливості їх подальшого повернення з України (лист від 28.07.2025 року № 02.1/58650-25-Вих). На цей час відповідь на лист не надходила.
ІНФОРМАЦІЯ_5 на адресу Посольства Республіки Молдова в Україні повторно було надіслано лист з проханням у сприянні в заходах щодо ідентифікації та документування особи відповідача, у зв`язку з неотриманням відповіді на попередній запит.
Зі змісту відповіді Посольства Республіки Молдова в Україні від 14.08.2025 року встановлено, що відповідно до інформації компетентних органів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство Республіки Молдова не отримував і з приводу оформлення документів до Національної паспортної системи не звертався.
За таких обставин, позивач просить суд продовжити строк затримання відповідача на 6 місяців, а саме до 24.08.2026 року.
Заперечуючи проти позову сторона відповідача аргументувала такими доказами. 
Так, відповідно до постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2025 року (справа № 307/963/25) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Трудовою книжкою матері відповідача та розпорядженням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.04.1998 року стверджується тривалість проживання відповідача на території України. 
Листами ДМС України від 01.12.2025 року та від 09.12.2025 року стороні відповідача роз`яснено про те, що для визнання особою без громадянства необхідне особисте звернення заявника, що є неможливим під час перебування такої особи у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.
Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
У п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.
По відношенню до цього суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Частина 12 ст. 289 КАС України встановлює, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Так, судом встановлено, що адміністративний позов про продовження строку затримання особи позивачем подано у строк, визначений ч. 12 ст. 289 КАС України.
Згідно з ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зазначений перелік умов є вичерпним, що також зазначено у постанові Верховного Суду від 28.01.2021 року (справа № 743/1046/20).
Зазначені правові норми кореспондуються з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 23.04.2012 року № 353/171/150, та Типовим положенням про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110.
Так, відповідно до п.п. 2, 4 розділу IV вказаної Інструкції та п. 1 зазначеного Положення, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до п. 5 Положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України чи реадмісії. Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи в зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи. 
При цьому, саме на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.
Суд враховує, що позовні вимоги спрямовані на продовження строку затримання відповідача у зв`язку з необхідністю вжиття заходів для забезпечення виконання рішення з його примусового видворення, які в першу чергу, полягають у ідентифікації особи.
Судом встановлено, що відповідно до відповіді Посольства Республіки Молдова в Україні від 14.08.2025 року відповідач громадянства Республіки Молдова не має. Також судом встановлено, що відповідач не має і належно встановлено статусу особи без громадянства. При цьому скористатися процедурою отримання такого статусу перебуваючи у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства можливості не має.
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач не йде на співпрацю та відмовляється заповнювати будь-які документи. Більше того, сторона позивача визнає, що підстав вважати відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації немає, а інформація з країни походження відповідача отримана.
Слід також відзначити, що встановлення факту спроби ОСОБА_1 незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України, було підставою для прийняття рішення про його затримання в той час як постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2025 року (справа № 307/963/25) така обставина спростована. 
Щодо аргументів представника позивача про відсутність відповіді на лист Адміністрації Державної прикордонної служби України (лист від 28.07.2025 року № 02.1/58650-25-Вих) адресованого Міністерству закордонних справ України суд відзначає, що такий лист містить прохання загального змісту щодо налагодження співпраці між відповідними дипломатичними установами щодо врегулювання питання документування проїзними документами мешканців Придністровського регіону Республіки Молдова консульськими установами Республіки Молдова в Україні задля можливості їх подальшого повернення з України і не стосується конкретно відповідача.
Суд акцентує увагу на тому, що відсутність можливості виконати рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути безумовною підставою для продовження строку затримання відповідача, оскільки продовження строку затримання відповідача без належних та вичерпних на те підстав не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним державним органом.
Також невиконання запитів органу державної влади не може бути законною правовою підставою для продовження строку затримання відповідача, а неможливість забезпечити примусове видворення відповідача у зв`язку з відсутністю певних дипломатичних відносин між країнами, не є правовими підставами для продовження строку затримання відповідача, особу якого ідентифіковано.
Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів чи хоча б обґрунтувань того, які саме заходи вживались позивачем з метою ідентифікації та/або видворення відповідача за межі території України, і які існували перешкоди для ідентифікації та/або видворення відповідача в період 6-ти місяців після ухвалення рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025 року (справа № 303/6280/25), яким продовжено строк затримання відповідача.
Пункт 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує п. 1 ст. 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» (від 26.06.2014 року) проголошуючи право на свободу, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
З огляду на це суд зазначає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний захід, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2003 року № 12-рп/2003).
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позивачем не вчинялися належним чином заходи для забезпечення ідентифікації та/або видворення відповідача за межі території України, а також про відсутність передбачених законодавством підстав для продовження строку затримання відповідача, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, суд також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а також приймаючи до уваги положення ч. 19 ст. 289 КАС України, за якими за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених ст. 289 КАС України, судовий збір не сплачується, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 246, 250, 271, 272, 289, 297 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до особи без громадянства (зі слів особи) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Представник позивача: Соколовська Юлія Олегівна (Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Недецеї, 45).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України (45213, Волинська обл., Ківерцівський р-н., с. Журавичі, вул. Перемоги, 27)
Представник відповідача: Волинська Вікторія Іванівна ( АДРЕСА_2 ).

Суддя А.М. Заболотний