ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/13751/25     Головуючий суддя І інстанції Лисиченко С. М.
Провадження № 22-ц/818/2410/26    Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року  м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бови Вероніки Олегівни на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2025 року, по цивільній справі № 953/13751/25, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності іншого співвласника у спільному майні шляхом виплати компенсації,
в с т а н о в и в :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бови В.О. звернулася із позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності іншого співвласника у спільному майні шляхом виплати компенсації.
У позовні заяві ОСОБА_1 просила суд: припинити право власності ОСОБА_2 на належну йому 28/100 частку у спільному частковому майні житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виплати грошової компенсації в розмірі 277 900 грн. (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот гривень); виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 28/100 частки у розмірі 277900 грн. (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот гривень) з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області, внесену ОСОБА_1 18.12.2025 згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 9510077BL від 18.12.2025 (платник - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); отримувач ТУ ДСА України в Харківській області; рахунок отримувача UA828201720355209014800006674; код отримувача 26281249; код банку отримувача 820172; банк отримувача Державна казначейська служба України у м. Києві; призначення грошова компенсація за 28/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ); визнати за ОСОБА_1 право власності на 28/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати розподілити у відповідності до вимог процесуального законодавства України.
Також, ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бови В.О., подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила суд заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо 28/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 425083963101, що належить ОСОБА_2 , до набрання рішенням законної сили.
Заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власницею 72/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна номер інформаційної довідки № 456852238 від 16.12.2025 р., співвласником 28/100 частини житлового будинку є ОСОБА_2 .
Вважає, що з урахуванням предмета позову та з метою запобігання можливому відчуженню відповідачем належної ОСОБА_2 28/100 частини житлового будинку іншій особі вважає, що існують усі підстави для забезпечення позову, адже відповідачем під час розгляду даної справи можуть бути вчинені дії направлені на перешкоджання виконання рішення суду по справі відчуження права власності, а саме у разі відчуження відповідачем спірної частки під час розгляду справи виконання можливого рішення суду про припинення його права власності шляхом виплати компенсації буде істотно ускладнене або стане неможливим, що суперечитиме завданню цивільного судочинства та порушить право позивача на ефективний судовий захист.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2025 року в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бова Вероніка Олегівна подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо 28/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 425083963101, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), до набрання рішенням законної сили. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності позивача та його представника.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його доводам та доказам на підтвердження вжиття відповідачем заходів по відчуженню майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Вказано, що предметом даного спору є припинення права власності іншого співвласника у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, а саме 28/100 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .Таким чином, предметом розгляду у справі є вимоги майнового характеру, що безпосередньо пов`язані з правом власності на об`єкт нерухомого майна. Так, відповідач ОСОБА_5 фактично не користується спірним майном, жодного разу не з`являвся за вказаною адресою протягом 2014-2025 років, не бере участі в утриманні належної йому частки житлового будинку, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат на ремонт та збереження спільного майна, у зв`язку з чим належна йому частина будинку перебуває у занедбаному, аварійному стані.
Зазначено, що водночас позивачу об`єктивно невідомі наміри відповідача щодо можливого відчуження спірного майна або вчинення будь-яких реєстраційних дій. З метою запобігання неодноразовому відчуженню спірної частки під час розгляду справи, а також для уникнення ситуації, за якої у разі задоволення позову виконання рішення суду буде ускладнене або стане неможливим і призведе до необхідності звернення з новими позовами, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо 28/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 425083963101, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), до набрання рішенням законної сили. Невжиття заходу забезпечення позову створює реальний ризик відчуження спірного майна на користь інших осіб, що неминуче призведе до затягування судового розгляду, ускладнення або неможливості виконання майбутнього судового рішення та, як наслідок, порушення права позивача на ефективний судовий захист.
Також вказано, що застосування такого заходу забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно залишається у його володінні та користуванні, а обмеження стосується виключно права розпорядження шляхом вчинення реєстраційних дій і має тимчасовий характер, лише на період розгляду справи по суті. Суд першої інстанції не врахував, що сам факт наявності у відповідача г обмеженого права розпорядження нерухомим майном уже створює реальний ризик груднення або унеможливлення виконання судового рішення, оскільки спір стосується 5'єкта нерухомості, який може бути відчужений у будь-який момент. При цьому відповідач фактично не користується спірним майном та не бере участі у його утриманні. Невжиття заходів забезпечення позову за таких обставин може призвести до відчуження спірного майна на користь третіх осіб, залучення добросовісних набувачів, необхідності подання нових позовів та, як наслідок, до істотного ускладнення або неможливості виконання майбутнього судового рішення. Таким чином, з огляду на майновий характер спору, наявність у відповідача необмеженого права розпорядження спірним нерухомим майном, його фактичну відсутність участі у володінні та утриманні об`єкта, а також з метою забезпечення реального та ефективного виконання можливого рішення суду, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій є обґрунтованим, співмірним та необхідним.
Також зазначено, що відмова у застосуванні зазначеного заходу забезпечення позову не відповідає завданням цивільного судочинства, порушує баланс інтересів сторін та створює ризик унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача. Такий підхід фактично нівелює інститут забезпечення позову, оскільки вимагає від заявника доведення обставин, які за своєю правовою природою є майбутніми, імовірними та не можуть бути підтверджені на момент звернення до суду.
При цьому посилається на висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 при вирішенні питання забезпечення позову про те, що «можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін».
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано вимоги заяви про забезпечення позову та не доведено того факту, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення в майбутньому, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження таких дій відповідачки, а відтак не наведено ґрунтових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Судом також взято до уваги, що сама по собі можливість розпорядження майном, яке перебуває у власності відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.п. 1-4, 10 ч.1 ст.150 ЦПК позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, у якій позивач просила суд заборонити відповідачу вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо 28/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 425083963101, що належить ОСОБА_2 , до набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Необхідність застосування заходів забезпечення у даному випадку випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України та висновкам касаційного суду суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам заяви про забезпечення позову про те, що у відповідач є реальна можливість позбутися своєї частки у спільній частковій власності, що значно утруднить розгляд спору та створює ризик для розгляду справи протягом розумного строку та для ефективного захисту цивільних прав та інтересів, що відповідно до ст. 2 ЦПК України є пріоритетом для суду та кожної зі сторін у справі. 
Тому відмова у забезпеченні позову у даному випадку не відповідає завданню цивільного судочинства та принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.
Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23.
У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 предметом позовних вимог є вимога про припинення права власності ОСОБА_2 на належну йому 28/100 частку у спільному частковому майні житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виплати грошової компенсації в розмірі 277 900 грн. (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот гривень); виплати ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 28/100 частки у розмірі 277900 грн. (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот гривень) з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області, внесену ОСОБА_1 18.12.2025; визнання за ОСОБА_1 права власності на 28/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.12.2025, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належать 28/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 2261, видане 06.08.2014 приватним нотаріусом ХМНО Трощій І.В.
ОСОБА_1 вказала, що вона постійно проживає та зареєстрована за вищевказаною адресою разом зі своєю сім`єю, а ОСОБА_2 фактично понад десять років не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце його проживання та реєстрації позивачу невідомо, при цьому участі в утриманні належному його на праві власності частині житлового будинку не бере, комунальні платежі не сплачує, витрати на ремонт та збереження спільного майна не несе, його частина будинку знаходиться у занедбаному, аварійному стані, та потребує проведення капітального ремонту, прибудинкова (дворова) територія також потребує облаштування, крім того, з моменту набуття ним у порядку спадкування частини житлового будинку після смерті матері ( ОСОБА_6 ) останній жодного разу не з`являвся за вказаною адресою.
Як вбачається, зі змісту заяви про забезпечення позову та матеріалів справи, підставами для її подачі є припущення позивача про вчинення у майбутньому співвласником спірного майна, ОСОБА_2 , дій щодо відчуження належної йому 28/100 частини житлового будинку іншій особі, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Такі припущення ґрунтуються на тому, що у відповідача, який фактично не користується своєю часткою, є реальна можливість так вчинити.
Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, вони спростовують висновки суду першої інстанції, і тому заяву про забезпечення позову слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бови Вероніки Олегівни – задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2025 року-скасувати.
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бови Вероніки Олегівни про забезпечення позову - задовольнити.
Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо 28/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 425083963101, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), до набрання рішенням законної сили.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2026 року.
 
Головуючий   В.Б.Яцина 

Судді колегії    Ю.М.Мальований

О.В.Маміна