Справа № 645/1536/26
Провадження № 1-кп/645/341/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року місто Харків 

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
захисника обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
обвинуваченого – ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025226180000111 від 17.04.2025р. за обвинуваченням: 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кучерівка, Шосткинського району, Сумської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зі слів має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, який не є інвалідом, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на посаді: номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи особою, яка вживає наркотичні засоби, діючи умисно, реалізуючи заздалегідь виниклий прямий умисел, направлений на придбання та зберігання наркотичного засобу, для подальшого особистого вживання, без мети збуту, точна дата та час не встановлена, проходячи поблизу лікарні № 13 м. Харкова, що розташована за адресою: м. Харків, просп. Аерокосмічний, буд. 137, придбав у раніше не знайомого йому чоловіка два блістери із таблетками білого кольору. 
Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, того ж дня, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу лікарні № 13 м. Харкова, що розташована за адресою: м. Харків, проспект Аерокосмічний, буд. 137, розуміючи, що в придбаних ним двох блістерах міститься наркотичний засіб «метадон», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, поклав їх до кишені штанів, одягнутих на ньому, тим самим незаконно придбав та почав незаконно зберігати при собі наркотичний засіб «метадон», з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту. 
Протиправні дії ОСОБА_6 припинено працівниками поліції 16.04.2025 у період часу з 13 год 35 хв по 13 год 54 хв, поблизу буд. № 2 по вул. Каштановій у м. Харкові, де під час огляду місця події у останнього виявлено та вилучено дві контурні чарункові упаковки, із таблетками білого кольору у кількості 20 шт., які згідно з висновком експерта, відносяться до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, а саме – метадон, загальною масою 0,0496 г.
Статтею 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» визначено, що діяння, пов`язані із придбанням, зберіганням, перевезенням, збутом психотропних речовин, включених до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770, що здійснюються у порушення порядку, встановленого законодавством про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, є незаконними.
Згідно з вимогами ст. ст. 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» придбання, виготовлення, зберігання та перевезення фізичними особами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених зазначеним Законом, забороняється. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список № 1 наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ» - метадон віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.
Проте, всупереч вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно придбав та незаконно зберігав при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежений – метадон, загальною масою 0,0496 г.
Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 133 від 13.05.2025 солдата ОСОБА_6 , призначеного на посаду номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації. 
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_6 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. 
У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з вимогами ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 
05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу. 
Однак, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях. 
Так, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією строком до закінчення особливого періоду, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
При цьому, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді: номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , 20.06.2025 під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд. Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану 20.06.2025 був виписаний із КНП «Жовтоводська міська лікарня», що розташована за адресою: м. Жовті Води, Дніпропетровська область, та зобов`язаний був повернутись до В/ч НОМЕР_2 , підрозділ якої на той час базувався у н.п. Василівка, Дніпропетровської області. 20.06.2025 (точного часу не встановлено) до розташування В/ч НОМЕР_1 , підрозділ якої на той час базувався у АДРЕСА_3 , не повернувся, тим самим, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_6 у період з 20.06.2025 до моменту його затримання працівниками ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Єнакіївська, 7, а саме до 02.02.2026, незаконно перебував поза межами території тимчасової дислокації підрозділу та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. 
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За результатами судового розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів, судом вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, та за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються, зокрема, час, місце вчинення та їх правову кваліфікацію не оспорює. Суду пояснив, що у квітні 2025р., конкретно дату та час не пам`ятає, він знаходився біля лікарні № 13 в м.Харкові де придбав у незнайомої людини два блістера (20 шт) таблеток метадона для особистого вживання. Пояснив, що має дві контузії, внаслідок чого потребує метадон. В цей же день, його зупинили працівники поліції, які під час огляду вилучили у нього метадон. Окрім того, пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та в літку 2025р. після контузії перебував на лікуванні у лікарні у Дніпропетровські області, і після виписки 20.06.2025р., не повернувся до в/ч НОМЕР_1 , вирішивши поїхати з лікарні до матері у Полтавську область, що і зробив. Деякий час знаходився у Полтавській області, а потім приїхав до міста Харкова де влаштувався на роботу, щоб утримувати свою родину. На запитання суду повідомив, що протиправність своєї дії розумів та усвідомлював наслідки не повернення його до в/ч, але умисно не повернувся. Потім, на початку лютого 2026 р. був затриманий працівниками поліції. 
Обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнає добровільно, без примусу. У вчиненому щиро розкаюється, осуджує свої дії, бажає повернутися на військову службу та захищати Батьківщину.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає ці показання достовірними.
Сторона захисту та сторона обвинувачення не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.
З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, оскільки показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За встановлених під час судового розгляду обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 КК України поза розумним сумнівом.
Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.
Відповідно до класифікації, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.309 КК України – є кримінальним проступком, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України – є тяжким злочином.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване та фактичне місце проживання, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на посаді: номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не є інвалідом, не одружений, зі слів має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Згідно довідки з медичного центру ТОВ «Надія-21» від 22.04.2025р. ОСОБА_6 не перебуває на програмі ЗПТ. Відповідно до характеристики селищного голови селищної ради Шосткінського району Сумської області, ОСОБА_6 під час проживання на території с.Кучерівка, зарекомендував себе як доброзичлива людина з задовільною поведінкою. Згідно службової характеристики з ВЧ НОМЕР_1 від 17.07.2025р. ОСОБА_6 зарекомендував себе з посередньої сторони, до виконання своїх службових обов`язків ставиться байдуже, не в повній мірі виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, слабо додержується правил військової ввічливості та поведінки, схильний до самовільного залишення військової частини. 
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчинених злочинах, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На переконання суду, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі в межах санкції інкримініруємої статті у виді 1 (одного) року обмеження волі, а за ч. 5 ст. 407 КК України в межах санкції інкримініруємої статті у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та визначити покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, й відповідатиме тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.
Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, у випадку засудження особи за вчинення злочину, передбаченого ст. 407 КК України в умовах воєнного стану, звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується.
Обставин для застосування положень ст. 69 КК України судом також не встановлено.
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинний відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно залишити без змін раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно рахувати з дня його затримання 02 лютого 2026р.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України. 
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 182, 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; 
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити  ОСОБА_6  покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня проголошення вироку з 06 квітня 2026р. 
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 02 лютого 2026 р. по 05 квітня 2026 р. включно з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення. 
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи № СЕ-19/121-25/9609-НЗПРАП від 22.04.2025р. у розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Речові докази по кримінальному провадженню:
– два блістери з написом «Метадон-ЗН» з двадцятьма таблетками круглої форми білого кольору, які поміщено до сейф-пакету CRІ1074760 -передані на зберігання до Управління логістики та МТЗ ГУНП в Харківській області (квитанція № 2700 від 01.05.2025р.)– після набрання вироком законної сили знищити;
- відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, події за адесою: м.Харків, вул. Каштанова, поблизу буд. 2, розміщений на диску Alerus DVD+R» 4,7GB-120min 16Х speed в конверті білого кольору - долучений до матеріалів кримінального провадження –– залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя            ОСОБА_1