Справа № 307/1625/25
        Провадження № 2/307/558/25

З А О Ч Н Е
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року          м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів Закарпатської області Україна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 09 березня 2024 року ОСОБА_1 уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» кредитний договір (оферти) № 09.03.2024-100000326, за яким ТзОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 000, 00 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 70 днів до 17 травня 2024 року повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 1, 35 % за один день користування кредитом, денна ставка - 1,2 %, а також комісію в розмірі 15 % від суми кредиту, яка дорівнює 1 050, 00 гривень, та неустойку в розмірі 70, 00 гривень за кожен день невиконання зобов"язання. Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного № 09.03.2024-100000326 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. ОСОБА_1 09 березня 2024 року електронним цифровим підписом підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. ТзОВ «Споживчий центр» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000, 00 гривень, а відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання та в нього станом на 17 травня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 576, 50 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту за основною сумою боргу в розмірі 7 000, 00 гривень, заборгованості по процентам в розмірі 5 386, 50 гривень, комісії в розмірі 1 050, 00 гривень та неустойки в розмірі 140, 00 гривень. Разом з тим, відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 1 228, 50 гривень 21 березня 2024 року, при цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, тому ТзОВ «Споживчий центр» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 576, 50 гривень та судовий збір у розмірі 2 422, 40 гривень.
У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Чехун Ю. В. не з`явилася, позаяк просила справу розглянути в її відсутності та вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення заочного рішення не заперечує та просить позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився втретє з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому, суд на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. 
У судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2024 року ТзОВ «Споживчий центр» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 09.03.2024-100000326, за умовами якого ТзОВ «Споживчий центр» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 000, 00 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 70 днів до 17 травня 2024 року повернути кредит, сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1, 35% за один день користування кредитом, комісію в розмірі 15 % від суми кредиту, яка дорівнює 1 050, 00 гривень, та неустойку в розмірі 70, 00 гривень за кожен день невиконання зобов"язання.
ТзОВ «Споживчий центр» виконав своє грошове зобов`язання та надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією № 2435251707 від 09 березня 2024 року.
Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Судом встановлено, що договір № 09.03.2024-100000326 від 09 березня 2024 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е484. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Споживчий центр» в електронній формі.
Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач  ОСОБА_1 станом на 17 травня 2024 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 576, 50 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту за основною сумою боргу в розмірі 7 000, 00 гривень, заборгованості по процентам в розмірі 5 386, 50 гривень, комісії в розмірі 1 050, 00 гривень та неустойки в розмірі 140, 00 гривень.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 140, 00 гривень, то суд зазначає таке.
Відповідно до п. 18 “Прикінцевих та перехідних положень” Цивільного кодексу України (в редакції від 17 березня 2022 року) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З 24 лютого 2022 року по теперішній час у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, та подальшими Указами Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, в Україні діє воєнний стан. 
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 140, 00 гривень, які були нараховані позивачем відповідачеві за період дії воєнного стану у зв`язку з введенням заборони на їх нарахування.
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір, не отримував та не використовував одноразовий ідентифікатор, не надавав ТзОВ «Споживчий центр» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів, тощо.
Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано умови кредитного договору, у зв"язку з чим, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 09.03.2024-100000326 від 09 березня 2024 року в загальному розмірі 13 436, 50 гривень, з яких: 7 000, 00 гривень – заборгованість по тілу кредиту, 5 386, 50 гривень – заборгованість по процентам, 1 050, 00 гривень – заборгованість по комісії.
Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 422, 40 гривень судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, ч. 4 ст. 223, 247, 258-296 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 09.03.2024-100000326 від 09 березня 2024 року в розмірі 13 436, 50 гривень (Тринадцять тисяч чотириста тридцять шість гривень 50 копійок) гривень, з яких: 7 000, 00 (Сім тисяч гривень 00 копійок) гривень – заборгованість по тілу кредиту, 5 386, 50 (П`ять тисяч триста вісімдесят шість гривень 50 копійок) гривень – заборгованість по процентам, 1 050, 00 (Одна тисяча п`ятдесят гривень 00 кпійок) гривень – заборгованість по комісії.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2 422, 40 гривень (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору.
У решті вимог позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса: Україна, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 23 квітня 2026 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.