РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 569/24706/25 
12 березня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Ажнюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін в залі суду м. Костопіль цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 02.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та  ОСОБА_1  за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір №1208616 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1  отримав кредит у сумі 10000 грн. строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів 1,9 % вдень або 693,50 % річних.
Вказує, що ТОВ «Лінеура Україна» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника. 
Відповідач  ОСОБА_1  своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.
Станом на 06.11.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 37473 грн. 25 коп., з яких: 10000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 22800 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами, 4673 грн. 30 коп. - інфляційне збільшення.
22.02.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу №015-220221 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІРОКО ФІНАНС» право вимоги за вказаним кредитним договором.
21.08.2024 ТОВ «ФК «СІРОКО ФІНАНС » відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК АРТЕМІДА-Ф», на підставі договору факторингу № 20240821/1.
Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 37473 грн. 25 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та 7000 грн. витрат на правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає. При цьому покликалася на те, що вимога позивача про нарахування відсотків за договором фінансового кредиту не відповідає вимогам закону, нараховані відсотки є завищеними та не підтвердженими первинними документами бухгалтерського обліку, детальним розрахунком, також позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача. Крім того, вказує, що строк позовної давності про стягнення кредитної заборгованості розпочався 21 січня 2021 року та на час звернення до суду з вкзаною вимогою закінчився, просив застосувати позовну давність. 
У відповіді на відзив позивач просив врахувати те, що свої зобов`язання за вказаним кредитним договром первісний кредитор виконав належним чином, перерахувавши кредитні кошти на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Крім того, договори факторингу укладені відповідно до вимог закону, є чинними та перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ "ФК АТЕМІДА-Ф" підтверджено належними доказами. Також сторонами було узгоджено, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною ставкою передбаченою п. 3.1 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. 
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. 
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що 02 листопада 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та  ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про фінансовий кредит №1208616, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Наведене підтверджується договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1208616 від 02.11.2020, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, які підписані позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором та в яких він зазначив номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кредитні кошти.
Підписавши вказаний договір, позичальник ствердив ті обставини, що він ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги. 
За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10000 грн. строком на 30 календарних днів, зі сплатою відсотків 1,90 % від фактичного залишку кредиту за кожен день або 693 грн. 50 % річних, від суми кредиту.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який укладений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Факт отримання позичальником кредитних коштів підтвердужується повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого 02.11.2020 на картковий рахунок, маска картки НОМЕР_1 було перераховано кредитні кошти в сумі 10000 грн., повідомленням АТ КБ "Приватбанк" про зарахування на кратковий рахунок відповідача кредитних коштів у сумі 10000 грн. 02.11.2020, випискою про рух коштів на картковому рахунку відповідача , яка містить інформацію про зарахування переказу в сумі 10000 грн. 02.11.2020.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Також встановлено, що 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу №015-22-221 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. 
21.08.2024 ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова Комапанія АРТЕМІДА-Ф», на підставі договору факторингу № 20240821/1.
Таким чином встановлено, що позивач ТОВ «Фінансова Комапанія АРТЕМІДА-Ф» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача ОСОБА_1 .
Із матеріалів справи встановлено, що представником позивача на адресу відповідача направлялася досудова вимога (претензія) 366/6-211070006 від 08.10.2024 року щодо сплати заборгованості в сумі 32800 грн. 00 коп., однак заборгованість у добровільному порядку не погашена.
Згідно наданого позивачем детального рахунку заборгованості за кредитним договором станом на 06.11.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1208616 від 02.11.2020 становить 37473 грн. 25 коп., яка складається з: 10000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 22800 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за процентами , 4673 грн. 25 коп. - інфляційне збільшення.
Також із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за період поза межами строку кредитування нараховано саме як проценти за користування кредитом, а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14- 10цс18, від 04.07.2018 року у справі N 310/11534/13-ц, провадження N 4- 154цс18, від 31.10.2018 року у справі N 202/4494/16-ц, провадження N 14- 318цс18. 
Перевіривши умови договору, суд дійшов висновку про неправомірну односторонню пролонгацію фінансовою установою договору позики на строк 90 днів та нарахування процентів за вказаний період, оскільки така умова є неоднозначною і незрозумілою споживачу, який укладав договір на строк 30 календарних днів, про що зазначено у договорі.
Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів"нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та паспортом споживчого кредиту, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають до задоволення частково, в сумі 5700 грн. 00 коп. (10000 грн. х 1,9 %, х 30 днів = 5700 грн. 00 коп.), тобто у межах строку кредитування. 
Також встановлено, що позивачем нараховано суму інфляційного збільшення за період з 03.12.2020 до 23.02.2022 у сумі 4673 грн. 25 коп., виходячи із заборгованості 32800 грн.
Разом із тим, судом встановлено, що станом на 03.12.2020 заборгованість складала 15700 грн. (10000 грн. - тіло кредиту, 5700 грн. - відсотки за користування кредитом), кількість днів прострочення за період 03.12.2020 до 23.02.2022 становить 448 днів, тому сума інфляції складає 2236 грн. 89 коп. 
Доказів протилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність простроченої заборгованості за кредитом.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Таким чином до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 17936 грн. 89 коп., де 10000 грн. 00 коп. - тіло кредиту, 5700 грн. 00 коп. - проценти за користування кредитом, 2236 грн. 89 коп. - інфляційне збільшення.
Також суд вважає, що зазначені представником відповідача у відзиві на позов підстави для застосування строку позовної давності відсутні. 
При цьому суд враховує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину, викликаного короновірусною хворобою, з 11.03.2020 року до 11.07.2023 року (Постанови Кабінету Мніістрів України від 11.03.2020 р., від 27.06.2023 р. № 651).
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Воєнний стан в України запроваджено 24 лютого 2022 року і триває він на даний час.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX строк позовної давності відновлено з 04 вересня 2025 року.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з вказаною позовною вимогою у межах строків позовної давності.
Встановлено, що витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. , витрати на правничу допомогу 7000 грн. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, (17936,89 х 100) : 37473,25 = 48 %, тобто позов задоволено на 48 %. 
При визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422,40 грн. х 48 % = 1162 грн. 75 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1162 грн. 75 коп. судових витрат зі сплати судового збору.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3360 грн. 00 коп. (7000 грн. х 48%).
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 509, 526, 527, 530, 532, 599, 610- 612, 615, 629, 631, 634, 638, 1046-1050, 1054 ЦК України ст. 2, 3-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за кредитним договором № 1208616 від 02.11.2020 в розмірі 17936 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 89 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі  1162 (одна тисяча сто шістдесят дві) грн. 75коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3360 (три тисячі триста шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф.54, ЄДРПОУ 42655697.
Відповідач – ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст судового рішення складено 12 березня 2026 року.

Суддя	Р. М. Снітчук