ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
18 березня 2026 року 	Справа № 280/11151/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 
до: Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б)
про: визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, визнання протиправним і скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії.

18.12.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 2), в якому позивач просить:
– визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.11.1991 по 26.02.1999;
– зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 11.11.1991 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації як особі, яка працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати як працівнику освіти;
– визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо не призначення та невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення;
– зобов`язати відповідача 2 призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, тобто 30.08.2025;
– вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що після досягнення 60-річного віку, маючи стаж не менше 32 років, 03.09.2025 вона звернулася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом відповідача 2 від 29.10.2025 № 20209-20040/Т-02/8-0800/25 позивача було повідомлено про те, що її заяву від 03.09.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності було розглянуто відповідачем 1, яким до страхового стажу не зараховано період роботи позивача на території Російської Федерації з 11.11.1991 по 26.02.1999. 
13.11.2025 позивач звернулася до відповідача 2 із заявою, в якій, зокрема, просила виплатити їй грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення.
Відповідач 2 у листі від 02.12.2025 № 24207-23953/Т-02/8-0800/25 зазначив, що оскільки Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 01.01.1992 відсутні. Таким чином, у зв`язку з відсутністю необхідного 30-річного стажу роботи на посадах відповідно до пунктів “е”-“ж” ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, на переконання відповідача 2, підстави для призначення грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відсутні.
Позивач не погоджується з рішенням відповідача 1 від 11.09.2025 № 083850027263 в частині не зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 11.11.1991 по 26.02.1999, а також вважає протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо не призначення та невиплати грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. 
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження). Також даною ухвалою було витребувано у відповідача 1 належним чином засвідчені копії матеріалів звернення позивача від 03.09.2025 за призначенням пенсії за віком, її пенсійної справи та рішення від 11.09.2025 № 083850027263 про не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.11.1991 по 26.02.1999, у відповідача 2 - засвідчені належним чином копію пенсійної справи позивача та копію рішення від 11.11.2025 № 083850027263 про перерахунок пенсії за віком.
02.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 61 від 02.01.2026), в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.
Відповідачем 1 за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про призначення пенсії, яке підписано керівником та долучено до електронної пенсійної справи.
До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в Російській Федерації з 11.11.1991 по 26.02.1999, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Російської Федерації тільки по 31.12.1991.
Щодо позовної вимоги про призначення грошової допомоги та її виплати відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач 2 зазначив, що у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного 30-річного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, підстави для призначення грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відсутні.
Крім того, відповідач 2 зазначив, що обчислення стажу для призначення пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України, а тому зобов`язання пенсійного органу нарахувати та виплатити грошову допомогу, згідно з п. 7-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є формою втручання в дискреційні повноваження пенсійного орагу, виходить за межі завдань адміністративного судочинства та не підлягає задовленню. З огляду на викладені обставини, відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. 
06.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 755 від 06.01.2026), в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки Російська Федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Отже, з 01.01.2023 дія вказаної угоди між Україною та Російською Федерацією припинилась. Внаслідок виходу з вказаної угоди України, зазначена Угода від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями.
Відповідач 1 у відзиві зазначив, що за результатами розгляду заяви ним було прийнято рішення від 11.09.2025 № 083850027263 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.08.2025. Рішенням про допризначення від 11.11.2025 № 083850027263 до страхового стажу зараховано період роботи з 11.11.1991 по 31.12.1991. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999, оскільки внаслідок виходу України з 19.06.2023 року з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Також відповідач 1 зазначив, що період роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”–“ж” ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, а саме, з 01.01.1992 по 26.02.1999 не зараховано до її страхового стажу. У зв`язку з відсутністю необхідного 30-річного стажу роботи на посадах, відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 зазначеного закону, підстави для призначення грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відсутні. З огляду на викладені обставини, відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 1 зареєстровано як юридичну особу – орган державної влади 01.06.1994 (а.с.124). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу – орган державної влади 27.06.2002 (а.с.75).
03.09.2025 позивач звернулася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV).
Листом відповідача 2 від 29.10.2025 № 20209-20040/Т-02/8-0800/25 позивача було повідомлено про те, що її заяву від 03.09.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності було розглянуто відповідачем 1, яким до страхового стажу не зараховано період роботи позивача на території Російської Федерації з 11.11.1991 по 26.02.1999 (а.с.36-37). 
13.11.2025 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою, в якій, зокрема, просив виплатити їй грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення (а.с.42).
Відповідач 2 у листі від 02.12.2025 № 24207-23953/Т-02/8-0800/25 зазначив, що оскільки Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі – Угода від 13.03.1992), підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 01.01.1992 відсутні. Таким чином, у зв`язку з відсутністю необхідного 30-річного стажу роботи на посадах відповідно до пунктів “е”-“ж” ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ), на переконання відповідача 2, підстави для призначення грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відсутні (а.с.43-44).
Оцінюючи правомірність рішення відповідача 1 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.11.1991 по 26.02.1999, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У ч. 4 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV законодавець визначив, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV.
За приписами ч.ч.1-3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (ч.1 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV).
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду (ч. 2 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV).
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV).
За приписами ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, який є релевантним джерелом права у досліджуваних правовідносинах, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
У відповідності до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, судом встановлено, що 03.09.2025 позивач звернулася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.
Листом відповідача 2 від 29.10.2025 № 20209-20040/Т-02/8-0800/25 позивача було повідомлено про те, що її заяву від 03.09.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності було розглянуто відповідачем 1, яким до страхового стажу не зараховано період роботи позивача на території Російської Федерації з 11.11.1991 по 26.02.1999 (а.с.36-37). 
13.11.2025 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою, в якій, зокрема, просив виплатити їй грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення (а.с.42).
Відповідач 2 у листі від 02.12.2025 № 24207-23953/Т-02/8-0800/25 зазначив, що оскільки Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 01.01.1992 відсутні. Таким чином, у зв`язку з відсутністю необхідного 30-річного стажу роботи на посадах відповідно до пунктів “е”-“ж” ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, на переконання відповідача 2, підстави для призначення грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відсутні (а.с.43-44).
У контексті оцінки спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернутись до положень Угоди від 13.03.1992, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного страхового стажу.
Відповідно до ст. 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно зі ст. 3 Угоди від 13.03.1992 всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
За приписами ст. 6 Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У ст. 8 Угоди від 13.03.1992 визначено, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди від 13.03.1992).
Згідно зі ст. 13 Угоди від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).
Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії. 
Суд також вважає за необхідне звернутись до змісту Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 (далі Угода від 15.04.1994), ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР «Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів».
Відповідно до ст. 1 Угоди від 15.04.1994 вона регулює основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.
Згідно зі ст. 4 Угоди від 15.04.1994 трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
За змістом статті 9 Угоди від 15.04.1994 питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 або (і) двосторонніми угодами.
З огляду на зміст наведених вище положень міжнародних нормативно-правових актів, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди від 13.03.1992, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Суд також зауважує, що законодавством України було передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалася така діяльність. При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески.
У даному випадку спір між сторонами виник щодо відмови відповідача 1 у зарахуванні до страхового стажу позивача для призначення пенсії періоду роботи в Російській Федерації з 01.01.1992 по 26.02.1999 через припинення Україною з 19.06.2023 участі в Угоді від 13.03.1992. При цьому, суд виходить із того, що оскільки Угода від 13.03.1992 була чинною на момент роботи позивача в Російській Федерації, такий період роботи підлягав зарахуванню до загального стажу позивача.
Аналогічний правозастосовний підхід викладений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі № 300/180/23, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною даному публічно-правовому спору (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112155539).
Судом встановлено, що відповідачем 1 було зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 11.11.1991 по 31.12.1991, який підтверджується наявною у матеріалах справи копією розрахунку (а.с.134), а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними. 
З огляду на викладені обставини у їх сукупності суд оцінює рішення відповідача 1 від 11.09.2025 № 083850027263 про призначення пенсії в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999 як протиправне. Будь-яких доказів зворотного відповідачем 1 не надано.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині позову слід задовольнити частково, а саме, визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 11.09.2025 № 083850027263 про призначення пенсії в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999.
В решті частині даних позовних вимог слід відмовити. 
Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 11.11.1991 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації як особі, яка працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати як працівнику освіти, суд виходить із такого.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки рішенню відповідача 1 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999.
Поряд з цим, суд встановив, що позивач відповідно до записів її трудової книжки НОМЕР_2 працювала:
- в Омсукчанському райпобуткомбінаті Магаданської області у період з 01.01.1992 по 01.06.1992 на посаді закрійника легкої сукні в будинку побуту с. Дукат, пізніше реорганізованому в муніципальне підприємство будинок побуту с. Дукат;
- в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях у період з 01.06.1992 по 01.09.1992 на посаді комірника;
- в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях у період з 01.09.1992 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації (а.с.25-27).
Таким чином, позовні вимоги в даній частині слід задовольнити частково, а саме, зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.09.1992 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації як особі, яка працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати як працівнику освіти.
В решті позовних вимог в цій частині позову слід відмовити.
При цьому, нормою ч. 2 ст. 9 КАС України законодавець визначив, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що відповідачем 1 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 01.01.1992 по 31.08.1992, суд, для ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах від порушень з боку відповідача 1, вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та, відповідно, зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 31.08.1992 в Омсукчанському райпобуткомбінаті Магаданської області на посаді закрійника легкої сукні в будинку побуту с. Дукат, пізніше реорганізованому в муніципальне підприємство будинок побуту с. Дукат, та в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях на посаді комірника.
Оцінюючи наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо не призначення та невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, суд виходить із такого.
По-перше, стосовно доводів відповідача 2 щодо того, що обчислення стажу для призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень пенсійного органу, суд вважає за необхідне зазначити таке.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Дискреція органу державної влади чи місцевого самоврядування можлива лише в тому випадку, коли альтернативне рішення є законним і правомірним. Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідний правозастосовний підхід є усталеним у національній судовій практиці та міститься, зокрема, у Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.05.2025 у справі № 520/9626/24 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 12172087).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
По-друге, згідно з п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах, державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Нормою п. «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2024 року - не менше 30 років.
Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі – Порядок № 1191).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, що зокрема передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (Перелік № 909).
Відповідно до Переліку № 909, посада, на якій працювала позивач, відноситься до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
За приписами п.п. 5-7 Порядку № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, станом на день її призначення.
Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Згідно з даними трудової книжки позивача НОМЕР_2 (а.с.27-33) та розрахунку стажу, визначеного відповідачем 1, (а.с.134) позивач у період з 01.09.1999 по 31.08.2025 працювала на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ. Страховий стаж позивача за даний період становить 26 років.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.1992 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації (страховий стаж за зазначений період становить 6 років 5 місяців 26 днів), загальний страховий стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ становить більше 30 років.
Отже, суд встановив, що у позивача наявний необхідний страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ.
Судом також встановлено факт того, що позивач раніше не отримувала будь-яку пенсію та 03.09.2025 вона звернулася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії вперше. Зазначений факт не заперечувався відповідачем 2 у листі від 02.12.2025 № 24207-23953/Т-02/8-0800/25, а єдиною підставою щодо не призначення та невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, ним визначено як відсутність необхідного страхового стажу (а.с.43-44).
Відтак, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на виплату їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, оскільки має необхідний страховий стаж (більше 30 років) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та до цього не отримувала будь-яку пенсію.
За таких обставин, враховуючи вищевикладені правові норми, суд вважає, що відповідач 2 повинен був призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, однак протиправно не зробив цього.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо не призначення та невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 2 призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, тобто 30.08.2025, суд виходить із такого.
Суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки бездіяльності відповідача 2 щодо не призначення та невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, тобто 30.08.2025.
Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача 2 призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, тобто 30.08.2025, на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано протиправність рішення відповідача 1 від 11.09.2025 № 083850027263 про призначення пенсії в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999 та необхідність його скасування, а також вмотивовано наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 31.08.1992 на посаді закрійника легкої сукні в будинку побуту с. Дукат та на посаді комірника в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях та зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.09.1992 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації як особі, яка працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати як працівнику освіти.
Також, позивачем, на переконання суду, обґрунтовано протиправність бездіяльності відповідача 2 щодо не призначення та невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, і вмотивовано наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 2 призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, тобто 30.08.2025.
У свою чергу, суд вважає, що відповідачі 1 та 2 не надали суду належних та достатніх доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.
Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, слід задовольнити частково, а саме у зазначеній вище частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Квитанцією до платіжної інструкції від 16.12.2025 № 5 (а.с.1) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2 422,50 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів 1 та 2 у рівних частинах.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 – 10, 14, 90, 139, 143, 241 – 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б) про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, визнання протиправним і скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.09.2025 № 083850027263 про призначення пенсії в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 по 26.02.1999.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 31.08.1992 в Омсукчанському райпобуткомбінаті Магаданської області на посаді закрійника легкої сукні в будинку побуту с. Дукат, пізніше реорганізованому в муніципальне підприємство будинок побуту с. Дукат, та в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях на посаді комірника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період роботи з 01.09.1992 по 26.02.1999 на посаді вчителя профільного навчання в Дукатських міжшкільних навчально-виробничих майстернях, реорганізованих 06.11.1996 в Дукатську муніципальну середню школу Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації як особі, яка працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати як працівнику освіти.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, тобто 30.08.2025.
У решті позовних вимог відмовити.
Судовий збір у розмірі 1 211,25 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять п`ять копійок) присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23).
Судовий збір у розмірі 1 211,25 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять п`ять копійок) присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 18 березня 2026 року.

Суддя О.В. Прудивус