Справа № 485/2380/25
Провадження №1-кп/485/58/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року  м. Снігурівка 

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка кримінальне провадження №62024150010000800 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Покровка Любашівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше судимого:
1) 24 червня 2024 року вироком Київського районного суду м.Одеси за ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 
2) 28 квітня 2025 року вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч.5 ст.407 КК України, з урахуванням ст.71 КК України, до 5 років 2 місяців позбавлення волі,
за ч.5 ст.407 КК України,
встановив:
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 , 17.01.2024, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 (госпіталь), розгорнуту у АДРЕСА_2 , де з 15.01.2024 проходив лікування, та незаконно перебував поза її межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 06.10.2024.
06.10.2024 солдат ОСОБА_4 прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та заявив про себе як про дійсного військовослужбовця військової служби за мобілізацією на період дії воєнного стану та вчинений ним злочин.
Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав. Суду показав, що проходив військову службу за мобілізацією з червня 2023 року. Під час проходження військової служби у військові частині НОМЕР_1 отримав поранення, у зв"язку з чим був 15.01.2024 року направлений до госпіталю військової частини НОМЕР_2 на лікування. 17.01.2024 року госпіталь залишив без повідомлення та дозволу командування. Мав намір пролікуватися вдома, оскільки був незадоволений призначеним у госпіталі лікуванням. Після залишення госпіталю не лікувався. На службу повернувся 06.10.2024 року, після чого знову пішов у СЗЧ.

Крім визнання вини, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується наступними доказами:

копією військового квитка серії НОМЕР_3 на ім"я ОСОБА_4 з відміткою про мобілізацію на військову службу (а.п.63-67);

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2023 №214, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 18.07.2023 №121-РС на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 27.07.2023 року зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення (а.п.51);

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2024 року №30, відповідно до якого з 30.01.2024 року ОСОБА_4 призупинено виплати та знято зі всіх видів забезпечення у зв"язку з неприбуттям після стаціонарного лікування (а.п.52);

матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини НОМЕР_5 від 12.02.2024 року, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_4 з 15.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в 61 МГ (в/ч НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_2 , який самовільно залишив; причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та безвідповідальність; в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ( а.п.41-70);

копією первинної медичної картки м/с в/ч НОМЕР_5 з записами про обстеження ОСОБА_4 15 та 16 січня 2024 року ( а.п.57-59);

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 08.10.2024 №289, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 вважати таким, що прибув та обліковувати як тимчасово прикомандированого ( а.п.95); 

копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 19.10.2024 №300, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 вважати таким, що вибув з 19.01.2024 у зв"язку з самовільним залишенням військової частини (а.п.96);

повідомленням військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 17.11.2025 про те, що ОСОБА_4 в період з 01.01.2024 по теперішній час на стаціонарному лікуванні та обстеженні не перебував, військово-лікарську комісію не проходив (а.п.109).

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у ході судового розгляду сукупністю вказаних належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він має вік 38 років, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, немає.

При призначенні покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вчинено умисний тяжкий триваючий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, період самовільного залишення з 17.01.2024 року по 06.10.2024 року, що є значним, його суспільну небезпечність за умов воєнного стану, наслідки його вчинення: знищення боєздатності підрозділу та поганий психологічний вплив на інших військовослужбовців, вказані дані про особу обвинуваченого, за наявності обставин, які пом`якшуть покарання, та відсутності обтяжуючих покарання обставин, приходить висновку, що необхідне та достатнє для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є покарання пов`язане із ізоляцією від суспільства, а тому призначає йому покарання у мінімальних межах інкримінованої статті у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті обвинувачення.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Крім того, оскільки ОСОБА_4 вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.04.2025 року, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання за ч. 5 ст. 407 КК України частково приєднано частину невідбутого покарання за попереднім вироком Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2024 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, то остаточне покарання йому слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув"язнення з моменту затримання, а саме з 27.02.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув"язнення відповідає одному дню позбавлення волі. На виконання даного вироку ОСОБА_4 призначене йому покарання за попереднім вироком частково відбув. 
Керуючись ст. 368, 370, 374, 615 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.04.2025 року, менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, у виді 5 /п"яти/ років 2 /двох/ місяців позбавлення полі.

На підставі ст.72 КК України в строк покарання зарахувати ОСОБА_4 частково відбуте покарання за попереднім вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.04.2025 року.

Початок строку відбуття покарання відраховувати з дня набрання даним вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим у той самий строк з моменту вручення копії вироку.

Копію повного тексту вироку після проголошення його резолютивної частини вручити учасникам судового провадження в день його проголошення

Головуюча          ОСОБА_1