ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/355/26  Номер провадження 33/814/549/26	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його представника - адвоката Завезіона Є.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Завезіона Є.Л., на постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 24 січня 2026 року о 07 годині 26 хвилин по вул. Центральній у м. Глобине Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, поведінки, що не відповідала обстановці, вираженого тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан названого сп`яніння.
В апеляційній скарзі адвокат Завезіон Є.Л. просить скасувати постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував доводи клопотання сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про закриття провадження, те, що: відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля не вказані як доказ у протоколі, а тому є неналежним і недопустимим доказом; поліцейський не зазначив ОСОБА_1 конкретну причину його зупинки, що призвело до здійснення ОСОБА_1 повідомлення на лінію «102», та безпідставної реакції поліцейського, який поводи себе зухвало, на ці дії у вигляді підозри щодо перебування водія в стані алкогольного сп`яніння; ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а зазначав, що пройде його після приїзду викликаного ним наряду поліції; на долученому відеозаписі спілкування ОСОБА_1 із поліцейським не розпочалося, а продовжувалося.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови ним як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574190 24 січня 2026 року о 07 годині 26 хвилин по вул. Центральній у м. Глобине Кременчуцького р-ну Полтавської обл. водій ОСОБА_1 у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував автомобілем «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, поведінки, що не відповідала обстановці, вираженого тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан названого сп`яніння (а.с.1).
Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 24 січня 2026 року приблизно о 07 годині 26 хвилин по вул. Центральній у м. Глобине Кременчуцького р-ну Полтавської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцією. Після зупинки поліцейським установлено наявність підстав уважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та повідомлено йому про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, поведінки, що не відповідала обстановці, вираженого тремтіння пальців рук. Однак на вимоги поліції ОСОБА_1 своєю поведінкою категорично відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, та в медичному закладі). ОСОБА_1 хоча й формально вказував, що пройде огляд, але цілеспрямовано й умисно ухилявся від огляду, не здійснюючи жодних дій для проходження огляду та не виконуючи багаторазові вимоги поліції, при тому, що повною мірою усвідомлював зміст вимог щодо проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан названого сп`яніння, про що свідчить зміст його відповідей, а також, незважаючи на попередження поліцейського про те, що така поведінка ОСОБА_1 буде розцінена як його відмова від проходження огляду та незважаючи на роз`яснення поліції про те, що вказані вище дії (відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння) тягнуть за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП і складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що його позиція полягала в категоричній відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, незалежно від місця та способу його проведення та полягала в умисному й цілеспрямованому ухиленні від такого огляду в цілому. Також поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, після чого розпочато оформлення матеріалів провадження, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.6).
При цьому, ОСОБА_1 , який згідно з даними довідки САП Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області має посвідчення водія від 2019 року (а.с.5), безумовно розумів наявність у нього передбаченого законодавством обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія.
Посилання апелянта на виклик ОСОБА_1 іншого наряду поліції не звільняли його від виконання законних вимог поліцейського щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому, перевіркою матеріалів провадження не встановлено здійснення поліцейськими щодо ОСОБА_1 тиску чи інших дій, які би ставили під сумнів волевиявлення ОСОБА_1 або впливали на дійсність та усвідомленість його позиції щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чи таких, які би порушували або обмежували його права в ході оформлення матеріалів провадження.
Окрім того, сам ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтвердив факт керування ним транспортним засобом.
Однак наведені ним твердження про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є неспроможними, оскільки спростовуються даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану. Відповідно до відеозаписів на місці події поліцією було повідомлено ОСОБА_1 про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідала обстановці, в контексті підстав для проведення його огляду на стан названого сп`яніння. Наявність у ОСОБА_1 цих же ознак алкогольного сп`яніння зафіксовано й у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на медичний огляд (а.с.1, 4).
Наявність же ознак алкогольного сп`яніння не є тотожним наявності стану алкогольного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування особи, яка керувала транспортним засобом, у цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують особу, яка керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.
Отже, з урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і достатніх підстав для висновку про безпідставність висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи наявності тих істотних порушень вимог законодавства, які би нівелювали обов`язок виконання цих вимог, ставили би під сумнів наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання ж апелянта як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, які зводяться до неповноти відеозапису, є необгрунтованими, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами з достатньою повнотою підтверджує обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та оформлення матеріалів провадження поліцією.
Водночас доводи апеляційної скарги щодо підстави та обставин зупинки автомобіля за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом та його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Що стосується долученої стороною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснювальної записки з місця роботи ОСОБА_1 про те, що за результатами здійсненого 24 січня 2026 року о 09 годині 15 хвилин огляду ОСОБА_1 із застосуванням алкотестера в медичному пункті отримано результат – 0, 00 проміле, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що полягає у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку (поліцейським з використанням спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я).
Далі за змістом п.6 розділу Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення.
У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Таким чином, із моменту відмови водія ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ним було вчинено закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, після чого поліцейський із дотриманням нормативних положень обґрунтовано зафіксував фактичні обставини цього правопорушення в протоколі. Тому самостійне проходження ОСОБА_1 огляду за місцем роботи, поза межами передбаченої законодавством процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, вже після закінчення вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, більше того, після його фіксації у відповідному процесуальному документі суб`єктом владних повноважень, не спростовує наявність у діях ОСОБА_1 події та складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Окрім того, зазначена вище пояснювальна записка не є передбаченим законодавством висновком за результатами повноцінного огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
В аспекті викладеного вище апеляційний суд також зауважує, що місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керувала транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наявність у матеріалах провадження зазначеної вище пояснювальної записки вище не впливає на необхідність і правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Як убачається з матеріалів провадження, в протоколі про адміністративне правопорушення наявна відмітка про здійснення відеофіксації. Разом з тим, відсутність у протоколі конкретної вказівки на відеозаписи з реєстратора автомобіля поліції не є належною та достатньою підставою для визнання цих відеозаписів, які були записані й долучені до матеріалів справи поліцією, зміст і походження яких не викликає сумнівів, недопустимими чи неналежними доказами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм із посвідченням водія серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки САП Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області (а.с.5).
Таким чином, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Завезіона Є.Л., залишити без задоволення, а постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун