Справа № 194/280/26 
Номер провадження 2/194/656/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 квітня 2026 року м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді   Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання  Коркіної Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та під час роботи з ним стався страховий випадок, а саме нещасний випадок на виробництві та він захворів на професійне захворювання. З Акту №22 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 22.11.2008 року, внаслідок травмування 18.11.2008 позивачу встановлено діагноз: травматична ампутація ІІ пальця лівої кісті. Рвана рана внутрішньої частини лівої кісті. Після тривалого лікування і одужання, він продовжив працювати у відповідача. 29.05.2018 позивача було звільнено у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. Після звільнення у зв`язку з погіршенням стану здоров`я був вимушений постійно лікуватися, проходити обстеження, здавати аналізи, тощо. 13.09.2018 медичним висновком лікарсько – експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров`я ДУ Український науково – дослідний інститут промислової медицини» протоколом №1292 було зроблено висновок про його захворювання та встановлено зв`язок між захворюваннями та факторами виробничого середовища та трудового процесу. 14.09.2018 було складено повідомлення про хронічне професійне захворювання. 
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці, та хронічне професійне захворювання виникло за обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм хворого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причина виникнення професійного захворювання: високий рівень фізичного навантаження, підвищена запиленість повітря, несприятливий мікроклімат, шум, напруженість праці.
Висновком МСЕК від 16.07.2009 року позивачу первинно встановлено 20% втрати працездатності по виробничій травмі безстроково, визначена потреба у медичному лікуванні. Висновком МСЕК від 21.11.2018 року позивачу первинно-повторно встановлено сукупно 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з переоглядом 15.11.2019, з яких 15% повторно по нещасному випадку 2008 року та первинно 50% по професійним захворюванням рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, носіння корсету, протипоказана важка фізична праця пил, шум, підземно, визначено потребу у нагляді та лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Висновком МСЕК від 08.11.2019 року під час переогляду позивачу було встановлено сукупно повторно 65 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності з переоглядом 15.11.2021, з яких 15% по нещасному випадку 2008 року та 50% по професійним захворюванням, визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, носінні корсету, зроблено висновок про умови та характер праці (протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно), рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності (нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування). Висновком МСЕК від 26.11.2021 року під час переогляду позивачу було встановлено сукупно повторно 65 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності з переоглядом 15.11.2024, з яких 15% по нещасному випадку 2008 року та 50% по професійним захворюванням, визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, носінні корсету, зроблено висновок про умови та характер праці (протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно), рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності (нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування). Висновком МСЕК від 04.12.2024 року під час переогляду позивачу було встановлено сукупно повторно 65 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності з переоглядом 15.11.2026, з яких 15% по нещасному випадку 2008 року та 50% по професійним захворюванням, визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, носінні корсету, зроблено висновок про умови та характер праці (протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно), рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності (нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування).
Стан здоров`я позивача продовжує погіршуватися, оскільки роботодавцем в порушення ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», не було створено безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, що стало причиною отримання позивачем професійного захворювання. Позивач зазначає, що внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає щодо нещасного випадку: у відчутті гострої фізичної болі після травмування, перебування у шоковому стані, хвилювання за те, що наслідки травмування  можуть бути настільки тяжкими, що тілесні ушкодження призведуть до інвалідності та неможливості працювати, забезпечувати матеріально родину, призведуть до невиліковних наслідків; травма виявилась тяжкою, йому було ампутовано вказівний палець на лівій кісті, було зроблено операцію, рана не загоювалась, позивач стаціонарно лікувався з 19.11.2008 року по 30.12.2008 року, потім з 31.12.2008 року та до проходження МСЕК лікувався за місцем проживання. Наслідки травмування невиліковні та залишилися на все життя, після травмування в нього обмежені можливості лівої руки, що вимагає додаткових зусиль у його життєдіяльності. Щодо професійного захворювання, позивач зазнав суттєвого зменшення обсягу трудової діяльності, був звільнений відповідачем за станом здоров?я, втратив професійну працездатність сукупно 65% і йому встановлено 3 групу інвалідності ще в 2018 році, йому протипоказана важка фізична праця, змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Спричинену професійним захворюванням моральну шкоду позивач оцінює в сумі 260000,00 грн і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.
10.03.2026 року від представника відповідача Мойсеєнко Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка та вина щодо спричинення моральної шкоди позивачу. Важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Позивач щорічно проходив періодичні медичні огляди, саме на підставі позитивних результатів цих обстежень допускався до роботи, тому однією з суттєвих причин втрати працездатності позивача є його власні дії. Під час розслідування причин виникнення професійних захворювань у позивача, комісією не було встановлено жодного припису, який не було виконано роботодавцем в частині забезпечення безпечних умов праці, не встановлено невиконаного заходу з охорони праці, не встановлено жодного механізму, обладнання, які б експлуатувалися без дозволу Держгірпромнагляду, а також порушення вимог в частині незабезпечення працівника засобами індивідуального захисту та іншими засобами для забезпечення безпечних умов праці. Критерії, симптоми, глибина негативних змін особи, характер їх тяжкості, показники та діагнози, які свідчать про наявність психічних розладів у позивачки встановлюються виключно лікарем-спеціалістом, що має відповідні спеціальні знання та навики в даній галузі медицини, що по даній справі лікарем не зроблено. Позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача. Вважає, що для встановлення факту спричинення потерпілому моральної шкоди необхідно встановити конкретні нормативні акти, які роботодавцем було порушено щодо позивача, наявність причинного зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і протиправними діяннями заподіювача, вини особи в її заподіянні, визначити його розмір у відповідності до вимог ст.23 ЦК України. Зазначає, що саме позивачем було порушено законодавство з охорони праці. Вважає, що позивач повинен довести характер та обсяг страждань, яких він зазнав, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, які він зазнав з 2008 року.
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 04.08.1994 по 16.11.1994 та з 19.08.1996 по 29.05.2018 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с.13-14).
29.05.2018 року позивач звільнений за станом здоров`я у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі, відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці (а.с.14). 
Згідно Акту розслідування нещасного випадку що стався 19.11.2008 року, за формою Н-5 від 22.11.2008 року, вбачається, що було проведено розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , який працював у ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ВАТ «Павлоградвугілля» видобувна дільниця №1 ГРОВ, за результатами розслідування було встановлено, що причинами нещасного випадку є застосування потерпілим небезпечних прийомів робіт, порушення потерпілим п. 3.1 "Інструкції з охорони праці гірничим робітником очисного вибою особисто "ГРОВ повинен: ...не знаходитися в зоні ймовірного натяжіння ланцюга...», нещасний випадок з ОСОБА_1 пов?язаний з виробництво та підлягає складенню Акт за формою Н-1 (а.с.17).
Згідно Акту №22 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом відносно ОСОБА_1 за формою Н-1 від 22.11.2008 року, вбачається, що особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці визнано ОСОБА_1 , гірничого робітника очисного вибою дільниці №1, яким порушено п. 3.1 "Інструкції з охорони праці гірничим робітником очисного вибою особисто "ГРОВ повинен: ...не знаходитися в зоні ймовірного натяжіння ланцюга...», «Зобов`язаний не допустити ризик, лихацтво і дії які можуть призвести до небезпечного випадку…» (а.с.15-16).
Згідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), складеної Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області від 03.08.2018, умови та характер праці ОСОБА_1 відноситься за професією учень гірника, гірник підземний дільниці з видобутку вугілля до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; за професією гірник очисного забою дільниці з видобутку вугілля до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі» (а.с.19-21 звор.бік).
За медичним висновком лікарсько – експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання від 13.09.2018 року №1292 були встановлені професійні захворювання у ОСОБА_1 : радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1, шийна С6-С7 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) та ліктьових (ПФ другого ступеня) суглобів, з двобічним плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м?язів плечового поясу (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні, 13.09.2018 (а.с.22-23).
Відповідно до копії повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) від 14.09.2018, Форма П-3, ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» повідомлено про встановлення ОСОБА_1 діагнозу: 1.Радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1, шийна С6-С7 на фоні полі сегментарної дископатії з вираженим статико – динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) та ліктьових (ПФ другого ступеня) суглобів, з двобічним плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м?язів плечового поясу (ПФ другого ступеня). 2.Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня. 3.Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні 13.09.2018 (а.с.24).
Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.10.2018 року за формою- П-4, хронічне професійне захворювання у позивача виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: Рівень фізичного перевантаження: робоча поза вимушена «на колінах», впродовж 27,2% змінного часу при допустимому значенні до 10%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг при допустимому значенні до 30 кг, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками - 97234 при допустимому значенні - до 70000, однією рукою - 39510 при допустимому значенні - до 36000; Запиленість повітря робочої зони: пил в концентрації 89,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/ м3, діяв впродовж 87,5% змінного часу; Мікроклімат: температура повітря становила 24,6° при нормі 20-24°, відносна вологість повітря 77%, при нормі 75%. Час дії несприятливого мікроклімату впродовж 87,5% зміни; Шум: еквівалентний рівень шуму складає 92 дБ при допустимому значенні 80 дБ. Рівень напруженості праці По сенсорному навантаженню – тривалість спостереження 76% при допустимому значенні 51-75%. Навантаження на слуховий аналізатор - розбірливість слів і сигналів - від 50% до 70% при допустимому значенні - від 90% до 70%. Ступінь ризику для власного життя та життя інших осіб - вірогідний. Нерегулярна змінність з роботою у нічний час допустимому показнику - двозмінна (без нічної зміни) (а.с.25-26).
Як вбачається з акту, позивачу були встановлені професійні захворювання за діагнозом: 1. Радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1, шийна С6-С7 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) та ліктьових (ПФ друго ступеня) суглобів, з двобічним плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м?язів плечового поясу (ПФ другого ступеня) (M54.1; M17-M19); 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня (J44; J 43.8); 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (H90.3).
Висновком МСЕК від 16.07.2009 ОСОБА_1 було первинно безстроково встановлено 20% втрати професійної працездатності, та рекомендовано медикаментозне лікування, що підтверджується довідкою МСЕК серії ДНА-02 №033021 (а.с.18).
Висновком МСЕК від 21.11.2018 року позивачу первинно - повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: первинно 35% внаслідок радикулопатії з ДФА, первинно 10% внаслідок ХОЗЛ, первинно 5% внаслідок туговухості, повторно 15% внаслідок виробничої травми згідно акту Н-1 №22 від 22.11.2008 та визнано інвалідом третьої групи з 09.11.2018, з переглядом до 15.11.2019 року, що підтверджується довідками МСЕК серії 12 ААА №074759 та серії 12 ААБ №204160 від 21.11.2018 року. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, носіння корсету, нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульманолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.27-28).
Висновком МСЕК від 08.11.2019 року позивачу повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 35% внаслідок радикулопатії з ДФА, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, 15% внаслідок виробничої травми 2008 року, та повторно встановлено третю групу інвалідності з 01.12.2019, з переглядом до 15.11.2021 року, причина інвалідності профзахворювання, що підтверджується довідками МСЕК серії 12 ААА №077278 та серії 12 ААБ №222958 від 08.11.2019 року. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, носіння корсету, нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульманолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.29).
Висновком МСЕК від 26.11.2021 року позивачу повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 35% внаслідок радикулопатії з ДФА, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, 15% внаслідок виробничої травми згідно акту Н-1 №22 від 22.11.2008, встановлено третю групу інвалідності з 01.12.2021, причина інвалідності профзахворювання, з переглядом до 15.11.2024 року, що підтверджується довідками МСЕК серії 12 ААА №065795 та серії 12 ААВ №139871 від 26.11.2021 року. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, носіння корсету, нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульманолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.30,31).
Висновком МСЕК від 04.12.2024 року позивачу повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 35% внаслідок радикулопатії з ДФА, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, 15% внаслідок виробничої травми згідно акту Н-1 №22 від 22.11.2008, встановлено третю групу інвалідності з 01.12.2024, причина інвалідності профзахворювання, з переглядом до 15.11.2026 року, що підтверджується довідками МСЕК серії 12 ААА №144875 та серії 12 ААД №084347 від 04.12.2024 року. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульманолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.32).
На підтвердження звернення за медичною допомогою внаслідок отриманого трудового каліцтва та професійного захворювання позивачем надано виписні епікризи з історії хвороби, медичні довідки, які свідчать про перебування позивача на лікуванні внаслідок отриманого трудового каліцтва та професійного захворювання (а.с.33-100).
З копій форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико – соціальними експертними комісіями за 2018, 2019, 2021, 2024 роки, вбачається, що у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності через професійне захворювання, ОСОБА_1 складалися програми реабілітації (а.с.101-108). 
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею ст.43 Конституції України передбачено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягаєу фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.
З моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01.04.2001 по 01.01.2006 відшкодування моральної шкоди здійснюється Пенсійним Фондом України (як правонаступником Фонду соціального страхування України), після цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з ч.1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.
З пунктів 36, 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 видно, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 09.11.2018 року. 
Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом 16.07.2009 року та в подальшому первинно – повторно з професійним захворюванням, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, то така шкода відшкодовується саме з ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля».
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сукупністю проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, та професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та не небезпечних умов праці.
Втрата працездатності на 65% призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані його здоров`я відсутнє. 
До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: фізичні страждання, порушення душевної рівноваги, неможливість виконувати важку працю, звичайний уклад його життя порушено. 
Доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Інші доводи відповідача суд вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються наявними в матерілах справи доказами в їх сукупності.
Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).
Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в постійному лікуванні.
Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.
З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем виробничої травми при нещасному випадку на виробництві та хронічного професійного захворювання у розмірі 130 000,00 грн.
Щодо оподаткування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».
Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про відшкодування моральної шкоди у розмірі 130 000,00 грн, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000,00 грн (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 1300,00 грн (одна тисяча триста гривень 00 копійок) на р/р UA908999980313111256000026001 в Казначействі України (ЕАП), код ЄДРПОУ 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Копію рішення направити сторонам.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», ЄДРПОУ 00178353, місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Представник відповідача: Мойсеєнко Ганна Вікторівна, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Повний текст рішення складено 06 квітня 2026 року.

Суддя Ю.І. Соколова