ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2026	Справа № 910/565/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 
до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» 
про стягнення 18 469,94 грн,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення 18 469,94 грн збитків в порядку регресу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 відкрито провадження у справі № 910/565/26, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень. 
Ухвалою від 09.02.2026 суд зобов`язав Моторне (транспортне) страхове бюро України у строк до 26.02.2026 надати відомості щодо страхової компанії, якою видано Поліс № ЕР/215779190, цивільно-правова відповідальність якого водія застрахована за вказаним полісом, який автомобіль був застрахований за даним полісом та термін дії зазначеного полісу, ліміти відповідальності страховика та розмір франшизи.
13.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
16.02.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 
18.02.2026 до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду від 09.02.2026.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України. 
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
23.12.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та ТОВ «КФ «Альянс Україна» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом страхування за яким є транспортний засіб - Lexus NX200T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску. Вигодонабувачем за вказаним договором визначено ОСОБА_1 , яка є власником зазначеного застрахованого транспортного засобу відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 . 
05.10.2023 у с. Софіївська Борщагівка Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого у позивача транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Volvo XC60, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали пошкоджень. 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2023 у справі № 369/17441/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до рахунку ТОВ «Саміт Моторз Україна» № СР-00-053688 від 06.10.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus NX200T, реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 18 469,94 грн. 
За результатами розгляду заяви страхувальника позивачем складено страховий акт № 32960/1, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 18 469,94 грн.
Відповідно до умов Договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Саміт Моторз Україна» за відновлювальний ремонт автомобіля Lexus NX200T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 18 469,94 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.10.2023 № 00103295. 
Водночас, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на підставі полісу ЕР/215779190, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Франшиза згідно полісу складає: 0,00 грн. Ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить: 160 000,00 грн.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач всупереч вимогам законодавства не здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача за вимогами останнього, що є підставою для стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» у судовому порядку коштів у розмірі 18 469,94 грн.
Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що з часу ДТП (05.10.2023) та до теперішнього часу до відповідача не надходило жодних заяв щодо здійснення страхового відшкодування, що в силу п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Крім того, відповідач зазначав, що огляд пошкодженого автомобіля було проведено без його участі. Крім того, відповідач позбавлений можливості надати належну оцінку порядку проведеного огляду пошкодженого транспортного засобу та визначення вартості матеріального збитку, оскільки позивачем не подано ані звіту про оцінку КТЗ, ані акту оцінки КТЗ, ані висновку експерта.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За приписами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).
Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом Volvo XC60, реєстраційний номер НОМЕР_3 , встановлена постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2023 у справі № 369/17441/23.
Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-VI (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з нормами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Судом встановлено, що відносини між відповідачем як страховиком та власником транспортного засобу Volvo XC60, реєстраційний номер НОМЕР_3 врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/215779190 (ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить: 160 000,00 грн; франшиза - 0,00 грн). 
Таким чином, положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 та від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.
Суд звертає увагу сторін, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі - Методика).
Відповідно до п. 8.2 Методики, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою:
Сврз=Ср+см+Сс х(1-Ез), де: Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу; Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів; Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту.
Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Згідно з п.п. 7.38 Методики коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.
У п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, а саме: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.
Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу Lexus NX200T, реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається, що рік випуску цього автомобіля - 2016, тобто, станом на дату ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років, а тому у даному випадку коефіцієнт фізичного зносу не застосовується.
В свою чергу, відповідачем не доведено наявність випадків, визначених пунктом 7.39 Методики, для необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу. 
При цьому, відповідач, вказуючи про неможливість надання оцінки визначеній вартості матеріального збитку за відсутності звіту про оцінку КТЗ, не ініціював питання щодо призначення у справі судової експертизи з метою доведення іншого розміру страхового відшкодування, ніж заявлений до стягнення позивачем. 
Також суд зауважує, що норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Враховуючи, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.
Отже, визначення позивачем розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, виходячи із вартості відновлювального ремонту автомобіля Lexus NX200T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначеної у рахунку № СР00-053688 від 06.10.2023, складеному станцією технічного обслуговування ТОВ «Саміт Моторз Україна», визнається судом правомірним. 
Враховуючи визначені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР/215779190 розміри лімітів відповідальності та франшизи, відсутність доказів сплати відповідачем суми страхового відшкодування, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 18 469,94 грн.
Доводи відповідача щодо незалучення його до проведення огляду пошкодженого у ДТП транспортного засобу суд вважає необґрунтованими, оскільки це не може бути підставою для не виплати суми страхового відшкодування, так як Методикою не передбачено обов`язковості виклику страховика за договором обов`язкового страхування для огляду КТЗ.
Щодо інших заперечень відповідача слід зазначити таке. 
Пунктом 33.1.4 ч. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Тобто саме на кожного страхувальника за полісом / водія застрахованого за полісом автомобіля (а не потерпілої особи чи страховика потерпілої особи) покладено обов`язок повідомити про факт ДТП страховика за відповідним полісом.
Отже саме водій / власник автомобіля Volvo XC60, реєстраційний номер НОМЕР_3 , як страхувальник за полісом №ЕР/215779190 зобов`язаний був повідомити Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Інтер-Поліс» як страхувальника за полісом про настання спірної ДТП.
Невиконання такого обов`язку страхувальником за полісом є підставою для пред`явлення до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, страховиком після виплати страхового відшкодування регресного позову згідно підпункту ґ) пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Натомість стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як неповідомлення потерпілою особою чи її страховиком за полісом страхувальника винуватця за полісом про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, із статей 33, 37, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що неповідомлення страхувальником за полісом №ЕР/215779190 страховика про настання 05.12.2023 ДТП за участю Volvo XC60, реєстраційний номер НОМЕР_3 , і як наслідок неможливість Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» взяти участь в визначені завданої автомобілю Lexus NX200T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шкоди не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо неотримання ним заяв від позивача про виплату страхового відшкодування, оскільки останнім в матеріали справи було подано копію вимоги в порядку суброгації від 10.07.2024 № 15180/р, адресованої відповідачу, яка підписана у сервісі Вчасно та містить відмітку про дату та час відправлення. 
До того ж, як стверджує позивач, ним на адресу відповідача направлявся також запит про надання інформації від 22.10.2025 стосовно здійснення страхової виплати, у відповідь на який відповідач електронним листом повідомив про відсутність проведеної виплати. 
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Таким чином, оцінивши доводи сторін та подані ними в обґрунтування своїх позиції докази, враховуючи також той факт, що відповідачем не було заперечено обставин направлення ним електронного листа від 08.12.2025, роздруківку якого було долучено до позовної заяви, а також з огляду на те, що такий лист направлено позивачу з електронної адреси rohov@inter-policy.com, тоді як inter-policy.com - корпоративний домен, який використовують для робочих e-mail-адрес Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не був повідомлений про страховий випадок та про суму виплаченого позивачем страхового відшкодування, у зв`язку з чим відповідні заперечення відповідача щодо позову відхиляються як необґрунтовані. 
Відтак, зазначені відповідачем у відзиві обставини не можуть бути підставою для не виплати ним суми страхового відшкодування позивачу в порядку суброгації, який на законних підставах набув право вимоги в результаті виконання умов договору добровільного страхування.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 74 ГПК України и кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі, - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему Електронний суд до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (3328,00 грн х 0,8).
Таким чином, суд звертає увагу позивача, що з відповідача на його користь підлягатиме стягненню судовий збір у розмірі, визначеному законом, а саме - 2 662,40 грн, тоді як позивач не позбавлений права на звернення до суду із відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору при зверненні із даним позовом до суду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (вул. Володимирська, буд. 69, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (вул. Січових Стрільців, 40, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 20782312) суму страхового відшкодування у розмірі 18 469,94 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата підписання повного рішення: 06.04.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко