ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/25075/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить 
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про відмову в проведенні перерахунку пенсії за віком позивачу з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, застосуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України з проведенням індексації та врахуванням зростання середньої заробітної плати;
- здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, за період з 07.10.2009 року по теперішній час, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, пенсійною реформою України (перерахунок з 01.10.2017), застосовуючи показник середньої заробітної плати в Україні за 2017 рік (3764,40 грн), збільшений у наступні роки на визначені для індексації пенсій коефіцієнти як непрацюючому пенсіонеру, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплат перебувають у пенсійній справі, не нижчій за мінімальну пенсію з врахуванням страхового стажу, та компенсацією втрати частини доходів.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі №380/8224/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_2 з 07.10.2009 року виплату пенсії за віком, призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Зазначає, що на виконання зазначеного рішення відповідач поновив виплату пенсії у розмірі 579,33 грн (сума станом на 2009 рік), без проведення щорічних перерахунків, індексації, застосування підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством за період з 07.10.2009 року по теперішній час. 15.07.2025 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою про проведення індексації пенсії та врахування усіх підвищень, однак листом від 29.07.2025 року №15047-15819/Ц-52/8-1300/25 відповідач фактично відмовив у проведенні перерахунку. Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки відповідно до ст. 42 Закону №1058-IV та численних постанов Кабінету Міністрів України, індексація пенсії є обов`язковою державною гарантією та має здійснюватися автоматично за матеріалами пенсійних справ незалежно від факту роботи пенсіонера. Непроведення такого перерахунку, на думку позивача, призводить до триваючого порушення її права на належне пенсійне забезпечення.
Від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому він заперечує проти позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що Головним управлінням не приймалося рішення про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_2 , а лист від 29.07.2025 року є лише відповіддю на звернення, наданою в порядку Закону України «Про звернення громадян», що не є актом індивідуальної дії та не може бути предметом оскарження. Зауважує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі №380/8224/23 не містило зобов`язань щодо подальших перерахунків пенсії, тому поновлення пенсії здійснено з 07.10.2009 року відповідно до Закону №1058-IV за матеріалами архівної пенсійної справи. Розмір пенсійної виплати з 07.10.2009 року становить 579,33 грн, з яких 504,66 грн становить основний розмір пенсії за віком, 39,34 грн - доплата до прожиткового мінімуму (до 544 грн), 35,33 грн - доплата за 7 років понаднормового стажу. Щодо компенсації втрати частини доходів зазначає, що така виплачується у випадку порушення встановлених строків виплати з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), однак вина пенсійного органу відсутня, як і відсутні неправомірні дії. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона підтримує позовні вимоги. Зазначає, що відповідач протиправно тлумачить рішення суду у справі №380/8224/23 у спосіб, за якого розмір пенсії має бути зафіксовано станом на 07.10.2009 року, тоді як пенсія мала бути поновлена з урахуванням діючих положень Закону №1058-IV, який передбачає щорічний перерахунок та індексацію. Також наголошує, що вина органу Пенсійного фонду встановлена попередніми судовими рішеннями у справах №380/8101/22 та №380/8224/23. Крім того, вказує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.04.2021 року у справі №465/322/17, право на компенсацію втрати частини доходів особа набуває незалежно від того, чи нараховувались такі суми попередньо, та незалежно від порядку і підстав нарахування доходу.
Ухвалою судді від 09.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з 06.07.2004 року отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, у зв`язку з чим виплату пенсії було припинено з 01.04.2009 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі №380/8224/23 позов ОСОБА_3 задоволено частково Зокрема: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області «Про відмову у поновленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №3871/Ц-1300-22 від 19.10.2022 року»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_3 з 07.10.2009 року виплату пенсії за віком, призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі в частині здійснення виплати пенсії з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, застосуванням усіх підвищень, надбавок і доплат, з проведенням індексації, відмовлено з тих мотивів, що у суду відсутні підстави передчасно вважати, що розмір пенсії буде визначений з порушенням закону.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 року у справі №380/8224/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року залишено без змін.
На виконання рішення суду у справі №380/8224/23 рішенням Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова №913070180233 від 12.01.2024 року ОСОБА_3 поновлено виплату пенсії за віком з 07.10.2009 довічно.
Розмір пенсійної виплати з 07.10.2009 року становить 579,33 грн, у тому числі:
504,66 грн - основний розмір пенсії за віком (обчислений згідно ст.27 Закону №1058-IV, виходячи з середньомісячного заробітку 1367,65 грн та коефіцієнта стажу 0,36900);
39,34 грн - доплата до прожиткового мінімуму (до 544 грн);
35,33 грн - доплата за 7 років понаднормового стажу.
Тривалість страхового стажу становить 27 років 4 місяці 21 день, у тому числі до 01.01.2004 року - 27 років 4 місяці 21 день.
У травні 2025 року виплачено пенсію за травень 2025 року у сумі 579,33 грн, а також доплату за період з 01.10.2009 року по 31.03.2022 року у розмірі 86787,37 грн та з 01.04.2022 року по 30.04.2025 року у розмірі 21435,21 грн. Надалі виплата пенсії здійснюється щомісячно у розмірі 579,33 грн.
23.06.2025 року представник позивача Глухан Б.І., діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.04.2025 року, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою (вх. №15819/Ц-1300-25 від 15.07.2025 року), в якій просив застосувати індексацію пенсії за віком ОСОБА_3 станом на 2025 рік, а також застосувати індексації пенсії, які мали місце в період з 07.10.2009 року по теперішній час, врахувати всі підвищення, надбавки та доплати, які були передбачені пенсійним законодавством за період з 07.10.2009 року по 2025 рік включно, та роз`яснити склад вже виплаченої суми пенсії після поновлення виплати за рішенням суду.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.07.2025 року №15047-15819/Ц-52/8-1300/25 повідомлено представника позивача про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі №380/8224/23 не містить зобов`язань щодо подальших перерахунків пенсії, а відтак на виконання рішення суду поновлено пенсію з 07.10.2009 року відповідно до Закону №1058-IV за матеріалами архівної пенсійної справи. Наведено складові пенсійної виплати, а також повідомлено, що у травні 2025 року виплачено доплату за період з 01.10.2009 року по 31.03.2022 року у розмірі 86787,37 грн, з 01.04.2022 року по 30.04.2025 року - у розмірі 21435,21 грн.
Не погодившись з вказаною позицією відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення врегульовані Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України від 19.10.2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та іншими нормативно-правовими актами.
Щодо доводів відповідача про те, що рішення про відмову у перерахунку пенсії не приймалось, а лист від 29.07.2025 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.
За змістом п.19 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За результатами розгляду заяви представника позивача від 23.06.2025 року, яка стосувалась саме перерахунку пенсії, застосування індексації, підвищень, надбавок та доплат, відповідачем надано відповідь, зміст якої свідчить про відмову у задоволенні заявлених вимог, оскільки пенсія продовжує виплачуватись у незмінному розмірі 579,33 грн.
Суд зауважує, що за усталеним підходом відмова суб`єкта владних повноважень у вчиненні певних дій, викладена у формі листа, є індивідуальним актом, який може бути предметом оскарження в адміністративному судочинстві, оскільки визначальним є зміст такого акта, а не його форма.
Відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-IV (у редакції, чинній з 01.03.2022 року), для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Суд зазначає, що механізм індексації за ч.2 ст.42 Закону №1058-IV фактично почав застосовуватися з 01.03.2019 року. У 2014– 2016 роках дію відповідної норми закону було призупинено у зв`язку із складною фінансово-економічною ситуацією в країні; з 01.10.2017 року норму відновлено Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV (далі Порядок №124), яким встановлено єдиний механізм застосування цієї норми починаючи з 01.03.2019 року із коефіцієнтом збільшення 1,17.
У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 16.02.2022 року №118, від 24.02.2023 року №168, від 23.02.2024 року №185, від 25.02.2025 року №209 та від 25.02.2026 року №236, якими встановлено коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, у розмірі 1,14 (з 01.03.2022 року), 1,197 (з 01.03.2023 року), 1,0796 (з 01.03.2024 року), 1,115 (з 01.03.2025 року) та 1,121 (з 01.03.2026 року) відповідно.
Судом встановлено, що з дня поновлення виплати пенсії (07.10.2009 року) і до теперішнього часу розмір пенсії позивача залишається незмінним у сумі 579,33 грн, жодних перерахунків, у тому числі з урахуванням щорічної індексації, застосування підвищень, надбавок та доплат, передбачених Законом №1058-IV та постановами Кабінету Міністрів України, не проводилось.
Доводи відповідача про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі №380/8224/23 не містить зобов`язань щодо подальших перерахунків пенсії, суд відхиляє, оскільки обов`язок з проведення індексації та перерахунку пенсії передбачений безпосередньо законом, а не випливає з рішення суду. Поновлення виплати пенсії передбачає відновлення всіх прав пенсіонера, у тому числі права на отримання пенсії у розмірі, який відповідає вимогам чинного пенсійного законодавства на дату такого поновлення, з урахуванням усіх змін, що мали місце протягом періоду, коли виплата пенсії не здійснювалась.
У мотивувальній частині рішення у справі №380/8224/23 зазначено, що у задоволенні вимог в частині здійснення виплати пенсії з урахуванням змін в пенсійному законодавстві відмовлено саме з тих мотивів, що «у суду відсутні підстави вважати, що розмір пенсії буде визначений позивачу з порушенням вимог закону, та суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому». Тобто відмова у цій частині не означала, що пенсія має залишатись у розмірі, визначеному станом на 2009 рік, а була зумовлена виключно процесуальною неможливістю вирішувати майбутні правовідносини.
Верховний Суд у постанові від 13.01.2025 року у справі №160/28752/23 дійшов висновку, що абз.1 у сукупності з абз.2 п.5 Порядку №124 повинні застосовуватися відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.01.2025 року у справі №620/7211/24, згідно з яким органи Пенсійного фонду України, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу на підставі ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, встановивши щомісячну доплату до пенсії в розмірі 100,00 грн у 2021 році, 135,00 грн у 2022 році, 100,00 грн у 2023 році та 100,00 грн у 2024 році, замість застосування коефіцієнта збільшення 1,11, 1,14, 1,197 та 1,0796 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, діяло не відповідно до вимог чинного законодавства.
Постановою Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2025 року у справі №200/5836/24 Верховний Суд не знайшов підстав для відступлення від вказаної правової позиції. Судова палата наголосила, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Отже, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними вище висновками Верховного Суду щодо застосування вищевказаних норм слідує, що перерахунок пенсії позивачу мав проводитись щороку з 1 березня шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення її пенсії, на визначені Кабінетом Міністрів України коефіцієнти.
Як наслідок, суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3 , оформлені листом від 29.07.2025 року №15047-15819/Ц-52/8-1300/25, не відповідають критеріям, визначеним ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому їх слід визнати протиправними.
Щодо вимоги позивача про застосування під час перерахунку показника середньої заробітної плати в Україні за 2017 рік (3764,40 грн) як базового з подальшим збільшенням на визначені для індексації коефіцієнти, суд зазначає, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2025 року у справі №200/5836/24, індексація пенсій згідно із Законом №1058-IV має проводитися шляхом збільшення саме того показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, що був фактично застосований при обчисленні конкретної пенсії.
Відтак, індексація пенсії позивача має проводитися шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі, який було використано при обчисленні її пенсії, на визначені постановами Кабінету Міністрів України коефіцієнти збільшення. У задоволенні ж вимоги про застосування показника за 2017 рік як базового слід відмовити.
Щодо вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Статтею 1 Закону України від 19.10.2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-III) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ч.1, 2 ст.2 цього Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характер, зокрема: пенсії.
Згідно зі ст.3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Стаття 4 цього Закону визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
На виконання Закону №2050-III постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 року у справі №465/322/17 дійшов висновку, що дія Закону №2050-III та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсій. Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 року у справі №140/1547/19, в якій зазначено, що основними умовами для виплати суми компенсації є, порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів, при цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
З наведеного слідує, що обов`язок відповідача щодо нарахування компенсації втрати частини доходів виникає одночасно з виплатою сум пенсії, нарахованих за результатами перерахунку, за кожен відповідний місяць, за який здійснюється виплата заборгованості.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність його вини у невиплаті пенсії позивачу, оскільки обставини протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка призвела до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійних виплат з 07.10.2009 року, вже встановлені судовими рішеннями у справах №380/8101/22 та №380/8224/23, які в силу ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не доказуються при розгляді цієї справи.
У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі №380/8224/23 зазначено, що поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, а на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно, що призвело до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат.
Щодо обрання способу захисту порушеного права, суд враховує таке.
Частиною 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача, суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Верховний Суд у постанові від 14.08.2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 07.10.2009 року по день фактичного перерахунку з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення, збільшеного на коефіцієнти збільшення, визначені постановами Кабінету Міністрів України на виконання ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, не нижчій за мінімальну пенсію з врахуванням страхового стажу, та з виплатою належних сум пенсії з одночасною компенсацією втрати частини доходів відповідно до Закону №2050-III за кожен місяць, за який здійснюється виплата заборгованості.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3 , оформлені листом від 29.07.2025 року №15047-15819/Ц-52/8-1300/25.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 07.10.2009 року з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення, збільшеного на коефіцієнти збільшення, визначені постановами Кабінету Міністрів України на виконання частини 2 статті 42 Закону №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, з урахуванням страхового стажу, та з виплатою належних сум пенсії з одночасною компенсацією втрати частини доходів відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея,10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.