РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/832/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до якої просить суд:
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у виплаті ОСОБА_1 , як спадкоємцю, грошового забезпечення, яке до дня його смерті (загибелі) не отримано військовослужбовцем ОСОБА_2 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 , як спадкоємцю, грошове забезпечення, яке нараховане, однак не виплачене ОСОБА_2 у розмірі 112 571 (сто дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн. 32 коп.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. За життя ОСОБА_2 склав заповіт 01.03.2022, який зареєстровано в реєстрі №12, відповідно до якого все своє майно , яке буде належати йому на день смерті заповів ОСОБА_1 . Відтак позивач вважає, що має право на отримання грошового забезпечення як спадкоємець за законом, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 20.01.2026 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку.
Відповідач подав відзив, відповідно до якого щодо задоволення позову заперечив. На обґрунтування заперечень зазначає, що у своїй діяльності Національна гвардія України керується Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 року № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам». Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців, а у разі відсутності таких осіб, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України. Додатково зазначив, що звернення позивача здійснено поза межами строку, встановленого законом, і відповідно позивач втратив право на отримання грошового забезпечення. Відповідач вважає, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України стосовно Позивача допущено не було. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив. Відповідно до якої заперечив, стосовно тверджень відповідача. Вважає, що у спірних правовідносинах порушення права позивача виникло не в момент смерті військовослужбовця, а у момент отримання офіційної відмови Відповідача, оформленої листом військової частини від 16.10.2025 року №50/55/12-Б-214. Відтак, просить суд позов задоволити повністю.
У запереченні на відповідь на відзив, відповідач вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, правові підстави для задоволення позову повністю відсутні.
Відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 . 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2024 №594 посвідченого приватним нотаріусом, посвідчено , що на підставі заповіту №12 від 01.03.2022 спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 . Спадщина на яке видано свідоцтво 29.05.2024 №594 складається із нарахованого та недоотриманого грошового забезпечення в сумі 112 571,32 відповідно до інформаційного листа №50/55/33-1042 від 01.12.2022 Військової частини НОМЕР_1 .
18.09.2025 представником позивача подано заяву до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо здійснення виплати недоотриманого спадкодавцем ОСОБА_2 грошового забезпечення в розмірі 112 571,32 грн.
Листом від 16.10.2025 №50/55/12-Б-214 позивачу відмовлено у здійсненні нарахування грошового забезпечення загиблого ОСОБА_3 , як спадкоємцю за заповітом, оскільки позивач не є членом загиблого, а відтак не має права на отримання вищезазначених коштів. Крім того, зазначено, що відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входить лише те майно, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Оскільки грошові кошти, про які йдеться, не належали спадкодавцеві на момент його смерті, тому вони не входять до складу спадщини.
Наведені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ).
Згідно з приписами статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ст. 2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно з частиною 6-1 статті 18 Закону №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 згаданого Закону.
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 Цивільного кодексу України).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року №200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за №405/31857 затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» (далі Інструкція №200), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини).
Виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, зникнення безвісти, смерті (загибелі) військовослужбовців або визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими регулюється розділом XXVIIІ вказаної Інструкції.
Так, згідно з п.1 розділу XXVIIІ Інструкції №200 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця грошове забезпечення нараховується повністю за той місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).
Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а у разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі відсутності осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
У разі індексації грошового забезпечення військовослужбовців грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців виплачується з урахуванням такої індексації.
Відповідно до п.п.3,4 розділу XXVIIІ Інструкції №200 особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі), або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, або оголошення померлим.
Грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі), або з того дня, з якого його визнано безвісно відсутнім або оголошено померлим.
Згідно із нормою статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.03.2023 року по справі №463/6829/21-ц.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно листа від 01.12.2022 №50/55/33-1042 Національної гвардії України Військової частини, станом на 14.03.2022 нараховане та недоотримане грошове забезпечення ОСОБА_2 станом на 14.03.2022 становить 112 571,32 грн.
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №771639496 від 29.05.2024 приватним нотаріусом Строкаль В.Д. зареєстровано спадкову справу №69278102, де спадкодавцем визначений померлий - ОСОБА_2 .
Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.05.2024, який зареєстрований в реєстрі за №594, ОСОБА_1 є спадкоємцем нарахованого та недотриманого грошового забезпечення в сумі 112 571,32 грн, відповідно до інформаційного листа №50/55/33-1042 від 01.12.2022.
Відомостей про наявність інших спадкоємців грошового забезпечення загиблого військовослужбовця матеріали справи не містять, а також не доведено сторонами.
Таким чином, враховуючи, що оскільки відповідно до вимог п.1 Розділу XXVIIІ Інструкції №200 та ЦК України, не встановлено, що ОСОБА_2 на момент смерті (загибелі) був одружений, мав повнолітніх дітей, які проживали разом з ним, мав законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також, враховуючи відсутність осіб, які перебували на його утриманні та з врахуванням відсутності інших спадкоємців, наявності заповіту, право на отримання належного, але не отриманого ОСОБА_2 до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, є у ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.05.2024, який зареєстрований в реєстрі за №594 та яке не визнано в судовому порядку недійсним.
Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач в розумінні Закону України № 2011-XII та по Інструкції №200 є спадкоємцем за заповітом, суд погоджується з доводами про те, що позивач має право на належне, але не отримане грошове забезпечення ОСОБА_2 .
З метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 , як спадкоємцю, грошове забезпечення, яке нараховане, однак не виплачене ОСОБА_2 у розмірі 112 571 (сто дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн. 32 коп.
У зв`язку з викладеним, позовні вимоги підлягають до задоволення.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу неотриманого грошового забезпечення померлого військовослужбовця, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду також відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у виплаті ОСОБА_1 , як спадкоємцю, грошового забезпечення, яке до дня його смерті (загибелі) не отримано військовослужбовцем ОСОБА_2 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 , як спадкоємцю, грошове забезпечення, яке нараховане, однак не виплачене ОСОБА_2 у розмірі 112 571 (сто дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн. 32 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 31 березня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       В.В. Щербаков