ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/635/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/87/26 Категорія: на ухвалу 	Демчик Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 січня 2026 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом Черкаської обласної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-
в с т а н о в и в:

У січні 2026 року Черкаська обласна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради,звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила суд:
- застосувати заходи забезпечення позову Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів у вигляді накладення арешту та заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та іншим особам вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори та інші правочини стосовно будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м (реєстраційний номер 2136678571101), земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована за цією ж адресою, кадастровий номер 7110136400:02:024:0050 (реєстраційний номер 1588357871101).
- стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ЄДРПОУ 25212542) кошти у сумі 1 647 301 грн.
- стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у сумі 21098,8 грн. (код ЄДРПОУ 02911119, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, 18000, р/р: иА138201720343160001000003751 в Державній казначейській службі України в м. Київ).
Так, вимога прокурора про забезпечення позову обгрунтована тим, що, згідно з даними Державного реєстру речових прав на майно, на підставі договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 у власності ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_1 , є будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7110136400:02:024:0050.
Відповідно до актового запису про шлюб від 23.12.2019 № 10 шлюб укладено між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, ОСОБА_1 належіть 1/2 будинку і земельної ділянки за вищевказаною адресою.
Сім`я Пронкурових може у будь-який момент розпорядитись цим майном шляхом його відчуження. Даних щодо заборони вчинення правочинів, предметом яких є вказаний об`єкт нерухомості, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить.
Відчуження відповідачем будинку (реєстраційний номер 2136678571101) та земельної ділянки (кадастровий номер 7110136400:02:024:0050) на користь третіх осіб (навіть необмежену кількість разів), унеможливить виконання рішення суду у даній справі.
Отже, з метою забезпечення виконання рішення суду у даній справі та стягнення коштів на користь територіальної громади міста Черкаси, обґрунтованим та доцільним є вжиття заходу забезпечення позову шляхом: накладення арешту на будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м (реєстраційний номер 2136678571101), земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7110136400:02:024:0050 (реєстраційний номер 1588357871101), та заборони вчиняти щодо них будь-які дії, у тому числі укладати договори, спрямовані на відчуження та інші.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 січня 2026 року в задоволенні заяви заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про забезпечення позову у даній справі відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову прокурор просить суд накласти арешт та заборону вчиняти будь-які дії стосовно майна ОСОБА_2 , який не є стороною у справі.
Доказів, які свідчать про те, що відповідач у справі є власником частини вказаного житлового будинку з надвірними спорудами та частини земельної ділянки прокурором не надано, як і не надано доказів того що відповідачу в натурі була виділена її частка у спільному майні.
Не погоджуючись із ухвалою суду, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури, яка діє в інтересах Черкаської міської ради – Шайтанова М.Г. оскаржила її в апеляційному порядку.
Вказала, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому просила її скасувати та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи. При цьому частки кожного з подружжя є рівними.
Прокурором до позовної заяви додано актовий запис про шлюб №10 від 23.12.2019 року, та договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 05.08.2020, що є достатніми доказами того, що вказане нерухоме майно придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Предметом спору у даній справі є відшкодування ОСОБА_1 вартості майна у сумі 1 647 301,00 грн.
Установлено, що інше майно, на яке можливо накласти стягнення, у ОСОБА_1 відсутнє.
Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиття заходу забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки об`єкти нерухомості залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися (відчужувати) вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Манзар Т.В. вказує, що відповідач ОСОБА_1 не є співвласником майна на яке прокурор просить накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії, оскільки дане майно є особистою власністю ОСОБА_2 .
Вказане майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка придбана ним, хоча і під час шлюбу із відповідачем, однак за особисті кошти, які отримані ним від відчуження нерухомого майна набутого ним до шлюбу.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване ухвала суду відповідає зазначеним вимогам закону.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).
Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».
Як заборона відчуження, так і арешт віднесені до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
23.12.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради Черкаського району складено відповідний актовий запис №10. Після укладання шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 .
05.08.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були укладені договори купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки.
За умовами вказаних договорів продавець ОСОБА_5 передав, а покупець ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована за цією адресою, кадастровий номер 7110136400:02:024:0050.
У п. 5 вказаних договорів зазначено, що дружини, кожної із сторін згідні з укладенням цих договорів.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на майно на підставі договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 у власності ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_1 , є будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7110136400:02:024:0050.
Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК). Такий же підхід до питання належності особам, які є подружжям, на праві власності майна, набутого ними за час шлюбу, передбачають ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є , зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Як вірно установлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 не є стороною у справі, а майно на яке просить накласти арешт та заборону відчуження прокурор є особистою власністю вказаної особи.
Таких висновків колегія суддів доходить з того, що земельна ділянка кадастровий номер 7110136400:03:024:0050 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 набуті ОСОБА_2 за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто від продажу квартири 24.07.2020 року, яка належала йому на праві власності до реєстрації шлюбу.
Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 24 липня 2020 року, квартира належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси 01 жовтня 2007 року, Договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. 22 серпня 2013 року за реєстровим номером 5652 (п. 1.3. договору). Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 535030,28 грн. (п. 2.1. договору).
З вказаних доказів слід дійти висновку, що нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт та заборону відчуження не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому підстав для обмеження реалізації правомочностей власника даного майна немає.
Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вказане призведе до порушення прав особи не залученої до судового розгляду справи та до якої не заявлено матеріально-правових вимог у даному спорі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради – залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Судді: