ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2339/25	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/359/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №601/2339/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гребенар Олексій Володимирович, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
у серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 04.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1414-9316. Вказаний кредитний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором А5406. Відповідно до умов кредитного договору за №1414-9316, Товариство взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб. Умовами кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 11700 грн, строк кредитування 365 днів, базовий період 21 днів, знижена процентна ставка 1,50% в день, стандартна процентна ставка 1,50% в день, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів та 1,18 % в день починаючи з 181 календарного дня і до закінчення строку дії договору. Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, зокрема, не повернув в повному обсязі кредит та не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим, станом на 14.07.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 70586,10 грн. Водночас, ТОВ «Укр Кредит інанс» прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у сумі 12086,10 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 58500 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1414-9316 від 04.07.2024 року в розмірі 58500 грн, з яких: 11700 грн прострочена заборгованість за кредитом та 46800 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.12.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором №1414-9316 від 04.07.2024 року, в розмірі 57154 (п`ятдеся сім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 50 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 2366 гривень 68 копійок судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гребенар Олексій Володимирович, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.12.2025 у справі №601/2339/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити за необґрунтованістю.
Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявника вказує, що ним у відзиві зазначалося, що позивачем не надані достеменні відомості про отримання саме відповідачем кредитних коштів. Однак суд першої інстанції жодним чином не звернув уваги на дані доводи.
Так, до позову позивачем надано довідку про перерахування суми кредиту
№1414-9316 від 04.07.2024, яка створена безпосередньо позивачем та лист АТ КБ Приватбанк про зарахування коштів на банківські картки.
Однак з листа АТ КБ Приватбанк не можна встановити, що саме на картку позивача були зараховані кредитні кошти, як і ідентифікувати належність електронного платіжного засобу саме відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача позивачем не надано.
Твердження позивача про те, що це є фінансова (банківська) таємниця не заслуговують на увагу, оскільки саме позивач здійснює перерахування кредитних коштів і найголовніше - безпосереднє оформлення кредитного договору здійснюється саме позивачем. Однією із головних, обов`язкових умов є зазначення, яким шляхом надаються кредитні кошти. В нашому випадку, кредитні кошти надаються саме в безготівковому порядку шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, і без наявності відомостей про номер карткового рахунку, це не можна зробити.  Крім того, як вбачається із позову та кредитного договору операція оформлення кредиту здійснюється саме через онлайн-сервіс позивача, на його сторінці в мережі Інтернет. Тобто доводи про те, що позивачу невідомі ці реквізити не заслуговують на увагу і є недоречними.
Отже, позивачем не виконаний його процесуальний обов`язок щодо доведення тих обставин, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідно не доведено, що саме відповідач у справі укладала кредитний договір та отримала кредитні кошти.
Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини.
Також судом першої інстанції в неповній мірі була надана відповідна оцінка та застосовані перехідні максимальні денні процентні ставки, тоді як максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором № 1414-9316 від 04.07.2024 не міг перевищувати 1 % відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було враховано того, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Вказує, що позивачем в кредитному договорі застосовано два різних строки:строк кредитування - 365 днів, тобто до 03.07.2025; базовий період - 21 днів, тобто до 24.07.2024.
Відтак, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування 21 календарних днів згідно пункту 4.8 чи 365 календарних днів згідно пункту 4.13, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав «Contra proferentem», що дає підстави вважати, що підстави для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору (21 день), тобто після 24.07.2024, відсутні.
Окрім цього, вказує, що вимога про нарахування та сплату процентів (46800 грн), з огляду на розмір тіла кредиту (11700 грн), є явно завищеною, в 4 рази більше за тіло кредиту, що не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, враховуючи вищевказані обставини та необхідність застосування принципу «Contra proferentem», то проценти за кредитом повинні були бути розраховані тільки до 24.07.2024 року, але судом першої інстанції не було цього зроблено.
Від представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Чортоломної Є.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Кременецького районного суду від 30 грудня 2025 року у справі № 601/2339/25 залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що кредитний договір №1414-9316 від 04.07.2024 у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А5406, для підписання кредитного договору № №1414-9316 від 04.07.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1414-9316 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які є невід`ємною частиною договору.
Також вказане підтверджується, наданим позивачем моніторингом дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 , який відображає послідовність всіх дій споживача та кредитодавця в хронологічному порядку, починаючи з моменту входу ОСОБА_1 на сайт кредитодавця, продовжуючи до входу в особистий кабінет, створення заявки, надсилання смс про схвалення заявки, надсилання емейлу про схвалення заявки, розміщення оферти в особовому кабінеті Клієнта, підтвердження ознайомлення з офертою відповідача відправлення смс з одноразовим ідентифікатором для підписання, отримання повідомлення про прийняття (акцепт), введення одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 та до моменту повідомлення про укладання договору та надання послуги, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку зазначену відповідачем. Крім цього, зазначають, що у розділі 13 «Реквізити Сторін» кредитного договору №1414-9316 від 04.07.2024 вказано, що договір засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Відповідно до протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вбачається, що вищевказаний договір підписаний електронною печаткою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», також зазначено час та дату підпису, а саме 16:21:13 04.07.2024.
Звертають увагу суду, що час та дата підпису договору у протоколі співпадає з часом та датою зазначеної у договорі. У зв`язку з вищенаведеним, відповідач підписав кредитний договір №1414-9316 від 04.07.2024 відповідно до розділу 13 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором А5406, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.
Щодо підтвердження факту перерахування грошових коштів відповідачу, то позивачем на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1414-9316 від 04.07.2024 та довідка про перерахування суми кредиту №1414-9316 від 04.07.2024. Звертають увагу суду, що позивач через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 11700,00 грн на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Також зазначають, що оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, то платіжні реквізити відповідач зазначала самостійно в системі, у позивача відсутня інформація про належність цього рахунку відповідачу, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно банк-емітент картки.
Звертають увагу суду, що відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, до суду першої інстанції, на підтвердження перерахування відповідачу коштів, надано довідку про перерахування суми кредиту №1414-9316 від 04.07.2024, а також лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 (містяться в матеріалах справи).
Таким чином, довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту №1414-9316 від 04.07.2024 є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у сумі 11 700,00 грн.
Щодо надання первинних бухгалтерських документів, зокрема виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , то вказують, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ, в тому числі виписку по рахунку ОСОБА_1 є неможливим.
Щодо погодження сторонами умов відносно розміру, сплати процентів порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та за кредитним договором №1414-9316 від 04.07.2024 та строку кредитування, то вказує, що відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 11 700,00 грн; строк кредитування, - 365 днів; базовий період - 21 днів; знижена % ставка - 1,50 % в день; стандартна % ставка 1,50% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору; 1,18% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
Звертають увагу суду, що базовий період - період (строк), протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за пільговою ставкою за користування кредитом (в даному випадку - 21 днів). А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку - 365 днів до 03.07.2025, відповідно до п.4.13 Договору).
Вказує, що згідно розрахунку заборгованості за договором №1414-9316 від 04.07.2024, станом на 14.07.2025 відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування кредитом, кількості днів користування ставкою 1,18%, кількості днів користування ставкою 1,50%, основного боргу, залишку відсотків, залишку комісій, залишку штрафів. Також зазначений розрахунок містить таблицю з наступними графами: «№», «Дата», «Ставка %», «Нараховано відсотків», «Нараховано відсотків ст. 625 ЦК», «Нараховано штрафів», «Нараховано комісій», «Основний борг», «Залишок нарахованих, непогашених відсотків», «Залишок нарахованих, не погашенних відсотків ст.625ЦК», «Залишок комісій», «Залишок штрафів», «Сума платежу», «Докредитування»,«Коригування кредиту».
Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що:
- у період з 04.07.2024 року по 30.12.2024 року (включно) нарахування процентів відувалось за стандарною процентною ставкою, яка становить 1.50%, у відповідності до п. 4.10 Договору, за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою.
- у період з 31.12.2024 року по 03.07.2025 року (включно) нарахування процентів відувалось за Стандартною процентною ставкою, яка становить 1.18%, у відповідності до п.4.10. Договору, за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
Отже, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким та зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих, не погашених відсотків відповідачем.
Звертають також увагу суду, що після закінчення строку кредитування, а саме після 03.07.2025 нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості.
Крім цього, вказують, що згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», вбачається, що позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф, неустойку або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору, а нарахування комісії за видачу кредиту відбувалось одноразово, та не застосовувалась як санкція до Відповідача за невиконання зобов`язань.
Отже, позивач законно нарахував проценти за користування кредитом (згідно п. 4.10. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.13. кредитного договору.
На підставі зазначеного, вважають, що умови спірного кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Крім цього, згідно з Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни до розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».Так, у п.17 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %».
Виходячи з цієї норми, законодавчо встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
- протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно);
- протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно);
і лише з 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%.
Таким чином, на дату укладення кредитного договору № 1414-9316 від 04.07.2024 року діяли законодавчі обмеження, тому максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,50%.  Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно), в зв`язку з цим встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року по справі № 601/2339/25 про стягнення кредитної заборгованості прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено такі обставини.
04.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання договору про відкриття кредитної лінії за №1414-9316 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором номер пароля А5406.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору, кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та інші платежі передбачені цим договору до (п.п. 2.1, 2.2).
Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір Кредиту становить 11700 грн, дата надання/видачі кредиту: 04.07.2024 року (п. 2.3 Договору).
Базовий період складає 21 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Сплату процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів (п.п. 4.8, 4.9.).
Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п. 10.2, 10.3 цього договору користується програмою лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом на наступною ставкою: пільгова процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Право користування кредитом за пільговою процентною ставкою протягом першого базового період надається позичальнику за умови, що позичальник у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом не пізніше останнього дня першого базового періоду. У разі несплати позичальником у повному обсязі нарахованих відсотків за користування кредитом не пізніше останнього дня першого базового періоду за пільговою процентною ставкою, нарахування процентів за користування кредитом за перший базовий період здійснюється за стандартною процентною ставкою (п.п. 10.1, 10.2).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів та 1,18 % в день починаючи з 181 календарного дня і до закінчення строку дії договору (п. 4.10. Договору).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 03.07.2025 року. Строк договору є рівним строку кредитування (п. 4.13 Договору).
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 19523,83 процентів (п. 4.14. Договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 70586,10 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.15 Договору).
У разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати повернення кредиту, визначеного п. 4.13 даного Договору (п. 8.4).
Невід`ємною частиною цього договору є додатки: правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (п. 12.22).
У пункті 13 «Реквізити сторін» сторони визначили, що позичальник ОСОБА_1 користується особистим електронним платіжним засобом № НОМЕР_1 .
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1414-9316 (Графік платежів за договором), згідно з методикою Національного банку України, яка містить розрахунок суми кредиту та процентів за користування кредитом із зазначенням термінів платежу, загальна вартість кредиту становить 70586.10 грн, сума кредиту 11700 грн.; проценти за користування кредитом становлять 57131,10 грн.; комісія за надання кредиту1755грн.
З довідки про перерахування суми кредиту №1414-9316 від 04.07.2024 вбачається, що ТОВ «Укр кредит фінанс» 04.07.2024 року перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 11700 грн за допомогою системи LiqPay платіж 2484753447, платіжна картка № НОМЕР_1 .
Встановлено, що позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов договору кредиту, допустила виникнення простроченої заборгованості та у встановлений строк коштів не повернула.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за №1414-9316 від 04.07.2024 станом на 14.07.2025 становить 70586,10 грн, сума кредиту 11700 грн.; проценти за користування кредитом становлять 57131,10 грн.; комісія за надання кредиту 1755 грн.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором за №1414-9316 належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 57 154,50 грн, з яких: 11700 грн прострочена заборгованість за кредитом та 45 454,50 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Суд виснував, оскільки договір між сторонами укладено 04.07.2024, тобто після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тому положення Закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у наступному порядку: за період із 04 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року (включно) застосовується денна процентна ставка 1,5%, а за період із 20 серпня 2024 року по 03 липня 2025 застосовується денна процентна ставка 1%.  
Відтак, вважав, що заборгованість за відсотками за кредитним договором №1414-9316 від 04.07.2024 за період з 04.07.2024 по 03.07.2025 становить 45 454,50 грн (37260+8248,50)
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону «Про електронну комерцію» (далі Закону) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. 
Щодо факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції належним чином встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1414-9316 від 04.07.2024 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, реєстраційної номер облікової картки платника податків, місця проживання, електронної пошти, рахунку позичальника, а також інформація щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2 , який відповідно до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір про відкриття кредитної лінії (а.с.12-17).
Відповідачем під час укладення кредитного договору №1414-9316 від 04.07.2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи Bank ID Національного банку. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, а саме прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, фінансовий номера телефону, зареєстроване місце проживання, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий.
Також, як вбачається з матеріалів справи позивачем надано моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 , який відображає послідовність всіх дій споживача та кредитодавця, а саме 04.07.24 о 16:18 вхід ОСОБА_1 на сайт кредитодавця, 16:18:30 ідентифікація в інформаційно-телекомунікаційній системі та вхід в особистий кабінет, 16:19:40 створення заявки, 16:19:40 надсилання товариством смс про схвалення заявки на номер телефону НОМЕР_3 , надсилання товариством емейлу про схвалення заявки на електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16:20:46 розміщення договору (оферти) в особовому кабінеті Клієнта, 16:20:46 підтвердження відповідача ознайомлення з офертою обрання опції "Приймаю", відправлення товариством смс з одноразовим ідентифікатором для підписання на номер телефону НОМЕР_3 , 16:21:06 у особистому кабінеті клієнта формування електронного повідомлення про прийняття (акцепт), 16:21:06 введення одноразового ідентифікатора та підписання одноразовим індентифікатором про прийняття пропозиції (акцепт) ОСОБА_1 , 16:21:06 повідомлення про укладання договору, 16:21:13 надання послуги, шляхом перерахуванням коштів та 16:21:13 відправка в емейл примірника договору відповідачу.
Отже, заперечуючи щодо укладення договору відповідач не спростувала, це відповідними засобами доказування.
Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
При цьому, доказів про те, що персональні дані відповідачки, зокрема, РНОКПП, дані паспорта громадянина України, місце проживання, електронна адреса, номер мобільного телефону, банківський рахунок були використані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» для укладення кредитного договору без її відому, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Крім того, відповідач у апеляційній скарзі стверджує про відсутність належних та допустимих доказів щодо отримання коштів за кредитним договором та належність їй карткового рахунку, які судом відхиляються, як безпідставні, і спростовуються таким.
Так, із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1414-9316 від 04.07.2024 з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», що підписаний електронним підписом позичальника та якими передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на її банківський рахунок зазначений відповідачем у кредитному договорі.
На підтвердження указаних обставин ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало довідку про перерахування суми кредиту №1414-9316 від 04.07.2024, а також інформацію, викладена у листі АТ КБ «Приватбанк» від 22.07.2025 про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів Liq Pay на підставі договору №4010 від 02.12.2019, якою підтверджується ідентифікація платежу №2484753447 за договором № №1414-9316 від 04.07.2024 в сумі 11 700 грн, здійсненого 04.07.2024 на банківську картку НОМЕР_1 , яка згідно спірного договору належить відповідачу та про яку вона зазначила у ньому, як номер особистого електронного платіжного засобу у розділі 13 договору (а. с.23 - 25).
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі НОМЕР_1 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідачки в кредитному договорі є неможливим, у зв`язку з чим з боку позивача порушень не відбулося, та з урахуванням вимог Закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, будучи обізнаною про підписання кредитного договору, графіку погашення кредиту та сплати відсотків, відповідачка не вчиняла дії щодо захисту, на її думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаним договором.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц (провадження № 61-6952св24).
Також відповідачкою не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана нею в договорі, їй не належить.
Дані докази в сукупності підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів 04.07.2024 в сумі 11 700 грн, оскільки і сума отриманих коштів, і дата їх отримання відповідають умовам кредитного договору №1414-9316 від 04.07.2024, укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 .
Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок.
Окрім цього, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття, обслуговування рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, тому наданий суду позивачем розрахунок заборгованості, довідку АТ КБ «Приватбанк» від 22.07.2025 про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів Liq Pay, довідку про перерахування суми кредиту №1414-9316 від 04.07.2024, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами заборгованості у справі.
Тому у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачем, яка будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування відсотків за договором про відкриття кредитної лінії №1414-9316 від 04.07.2024, то слід зазначити таке.
Відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії №1414-9316 від 04.07.2024 позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 11700,00 грн (п. 4.1 Договору); строк кредитування 365 днів, дата повернення кредиту 03.07.2025 (п. 4.13 Договору); базовий період 21 днів (п. 4.8. Договору); стандартна ставка за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів та 1,18 % в день починаючи з 181 календарного дня і до закінчення строку дії договору, знижена ставка 1,50 % в день (п.п. 4.10, 10.1 Договору).
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до умов п. п. 1.1 та 4.8 базовий період сплати відсотків (базовий період) - проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Базовий період складає 21 календарний день. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів (п. 4.9 договору).
Поряд з цим, в п. 4.13 договору сторони погодили, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику - 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 03.07.2025.
Крім того, в матеріалах справи наявний Графік платежів (а.с.22), який є Додатком № 2 договору про відкриття кредитної лінії №1414-9316 від 04.07.2024, підписаний відповідачкою ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля А5406, зі змісту якого вбачається, що сума кредиту 11 700грн, строк кредиту - 365 днів.
Тож твердження представника заявника щодо зазначення в договорі два строки кредитування призводить до неправильного розуміння його сторонами, а також щодо відсутності права у позивача нараховувати відсотки поза межами 21 -го строку користування кредитом є помилковими, оскільки відповідно до пункту 4.13 договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 365 календарних днів (до 03 липня 2025 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику, який чітко обумовлений умовами договору. При цьому, базовий період кредитування у 21 день визначений виключно для користування кредитом за зниженою ставкою 1,5%, тобто пільговою ставкою, а після спливу якого користування кредитом здійснюється за стандартною ставкою, що випливає з умов договору.
Крім цього, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023.
Указаним Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17), тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року - 1% від суми кредиту за кожен день.
Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» частиною 2 розділу 2 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як вбачається з матеріалів справи, що договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 про відкриття кредитної лінії №1414-9316 був укладений 04.07.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений Законом України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1,5% та 1% .
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за процентами в період з 04.07.2024 по 19.08.2024 нараховувалась за відсотковою ставкою у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом, що не суперечить вимогам вищезазначених норм законодавства та становить 8248,50 грн (а.с.26).
Разом з тим, за період із 20.08.2024 по 30.12.2024 у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом та за період із 31.12.2024 по 03.07.2025 - 1,18%, за кожен день користування кредитом, тоді як максимальний розмір не міг перевищувати 1 %, тому за вказаний період із 20.08.2024 по 03.07.2025 (102 дні), зважаючи на максимальну процентну ставку 1 %, відсотки за вказаний період не могли перевищувати 37260 (117 * 318) грн.
Відтак заборгованість за відсотками за вказаний період становить 45 454,50 грн (37 260,00 + 8248,50).
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 700 грн та відсотками у розмірі 45 454,50 грн, разом - 57154,50 грн, підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, розрахунок заборгованості по відсотках, здійснений судом першої інстанції із застосуванням вказаних обмежень, відповідає вимогам закону та умовам договору, внаслідок чого, твердження представника відповідача, що розрахунок заборгованості, має бути здійснений виходячи із максимальної денної процентної ставки 1% за весь період кредитування, є неправильними.
Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові у справі №461/6248/21 від 31 травня 2023 року суд зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі вказаної доктрини знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Тож, доводи заявниці в апеляційній скарзі щодо не отримання кредитних коштів та водночас щодо неправомірного стягнення із відповідача процентів, зазначених у оскаржуваному рішенні, а саме: 46 800 грн, що перевищує тіло кредиту, який складає 20 600, 00 грн в чотири рази, заявник вважає несправедливим, що не відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, колегія суддів розцінює як суперечливу поведінку.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування».
Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, колегія суддів вважає, що норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гребенар Олексій Володимирович, слід залишити без задоволення, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гребенар Олексій Володимирович - залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча        Н. М. Храпак

Судді:        Б.О. Гірський

М.В. Хома