П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/34586/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна 
Суддя-доповідач - Сушко О.О. 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О. 
суддів: Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.09.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головною управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.11.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з дати звернення 12.09.2023 призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із зарахуванням у трудовий стаж періодів роботи з 26.01.1994 по 24.08.1996.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року позов задоволено частково.
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.09.2023 №063350021254 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
- визнати протиправним та скасувати рішення Головною управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.11.2023 №063350021254 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 12.09.2023 пенсію за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 26.01.1994 по 24.08.1996.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач 12.09.2023 вперше звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву ОСОБА_1 та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 18.09.2023 №063350021254 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не враховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 з 26.01.1994 по 24.08.1996 та з 19.08.1998 по 09.12.1998, оскільки записи про звільнення не засвідчено печаткою. Довідку від 06.09.2022 №1 про період роботи з 26.01.1994 по 24.08.1996, видану малим спільним підприємством «Аркадія» не взято до уваги, оскільки засвідчено печаткою без коду ЄДРІІОУ.
Про зміст рішення щодо відмови у призначенні пенсії листом від 29.09.2023 № 0600-0210-8/102200 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача.
Позивач 14.11.2023 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 15.11.2023 № 063350021254 про відмову у призначенні пенсії.
За результатами розгляду заяви до страхового стажу не враховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 з 26.01.1994 по 24.08.1996, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою. Зазначено, що встановити факт роботи в Малому спільному підприємстві «Аркадія» з 26.01.1994 по 24.08.1996 згідно наданої довідки від 06.09.2022 № 1, немає можливості в зв`язку з тим, що згідно підсистеми ІКІС ПФУ «Відомості з реєстру страхувальників» та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Мале спільне підприємство «Аркадія» (код ЄДРПОУ 13563288) не зареєстровано.
Про зміст рішення щодо відмови у призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача листом від 20.11.2023 №06000210-8/123697.
Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду. 
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (12.09.2023) позивач досяг 60-річного віку (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.
Разом з тим, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Визначаючись щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок ведення трудових книжок на час виникнення спірних правовідносин регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція).
Згідно з п.2.3 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно пункту п.п. б п. 2.17 Інструкції передбачено, що всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.
Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 даного Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.
Як свідчать матеріали справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №063350021254 від 18.09.2023 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 26.01.1994 по 15.08.1996 та з 19.08.1998 по 09.12.1998, оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: записи про період роботи не засвідчено печаткою підприємства. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №063350021254 від 15.11.2023 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 26.01.1994 по 24.08.1996, оскільки запис не скріплений печаткою організації (порушено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року).
Запис про вказаний період роботи міститься в трудовій книжці, виданій на ім`я позивача, Серії НОМЕР_2 ( записи № 13-14, 15-16).
Так, відповідно до запису №13 позивача 26.01.1994 прийнятий на посаду водія в Мале підприємство «Аркадія», наказ №4 від 26.01.1994.
Вказаний запис скріплено печаткою підприємства.
Відповідно до запису №14 позивач звільнений з роботи за власним бажанням, наказ №14 від 24.08.1996, наказ 63-к від 19.08.1998.
Відповідно до запису №15 позивач 19.08.1998 прийнятий на роботу в транспортний цех водієм в АТ Коростенський завод Янтар».
Відповідно до запису №16 позивач 09.12.1998 звільнений з роботи, наказ №94-к від 09.12.1998.
Дослідженням трудової книжки позивача Серії НОМЕР_2 ,слід вказати, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Крім цього, слід звернути увагу на те, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
У постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Враховуючи наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, слід зауважити, що сама по собі невірність оформлення записів про звільнення в трудовій книжці особи, яка звернулася із заявою про призначення пенсії, не є правовою підставою для не зарахування періодів роботи, вказаних у трудовій книжці особи, до її страхового стажу. У даній ситуації позивачем подано пенсійному органу трудову книжку, в якій містяться записи про періоди роботи позивача, які не були враховані, фактично, з формальних підстав. При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках позивача відповідачами суду не надано.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Таким чином, доводи відповідачів щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 26.01.1994 по 24.08.1996 з підстав незасвідчення запису про звільнення печаткою є безпідставними.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що пенсійними органами протиправно не зараховано до страхового стажу позивачу період роботи з 26.01.1994 по 24.08.1996.
Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, слід дійти висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №063350021254 від 18.09.2023 та рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №063350021254 від 15.11.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії та наявність підстав для скасування вказаних рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як встановлено, позивач досяг встановленого пенсійного пенсійного віку 11.07.2022, його страховий стаж із врахування періоду з 26.01.1994 по 24.08.1996, який протиправно не зараховано відповідачами, становить не менше 29 років та подав всі необхідні документи для призначення пенсії за віком.
Враховуючи наведене, пенсія позивача. має бути призначена саме з 12.09.2023 (тобто з дня першого звернення за пенсією), оскільки звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону № 1058-IV, затвердженогопостановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1),заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії- додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Так, у межах спірних правовідносин заяви позивача від 12.09.2023 та від 14.11.2023 про призначення пенсії розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Кіровоградській області та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та за результатами їх розгляду прийнято спірні рішення, які визнані судом протиправними.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 призначити пенсію позивачу необхідно зобов`язати саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, який за принципом екстериторіальності розглянув другу заяву позивача від 14.11.2023 та прийняв протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії.
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не здійснювало розгляду заяв позивача від 12.09.2023 та від 14.11.2023, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за його заявами. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Житомирській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).
При цьому, слід зазначити, що після призначення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області пенсії на підставі вказаного судового рішення, в ГУПФУ в Житомирській області виникає самостійний обов`язок виплати пенсію позивачу, так як саме у такому управлінні він перебуває на обліку.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.