П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25368/25	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 420/25368/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, –

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №UA500000202588 від 10.04.2025 винесене Одеською митницею Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №UA500000202589 від 10.04.2025 винесене Одеською митницею Державної митної служби України.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що посадовими особами відповідача проведена документальна невиїзна перевірка дотримання позивачем вимог законодавства України з питань правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією за №UA209180/2022/002370 від 27.01.2022. За результатами проведеної перевірки Одеською митницею Державної митної служби України складено Акт за №12/25/7.10-19/1992723406 від 19.03.2025. На підставі вищезазначеного Акту перевірки від 19.03.2025 відповідачем прийняте податкові повідомлення-рішення від 10 квітня 2025 року №UA500000202588, яким з посиланням на п.п. 54.3.2, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України та пункту 123.2 ст. 123 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України, з урахуванням пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 121) в розмірі п`ятдесят чотири тисячі двісті сорок дві гривень 10 коп. та №UA500000202589, яким з посиланням на п.п. 54.3.2, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України та пункту 123.2 ст. 123 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України, з урахуванням пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем на податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (код платежу 128) в розмірі 149 165 (сто сорок дев`ять тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 78 коп. за податковим зобов`язанням - у розмірі 119 332 грн. 62 коп. та штрафні санкції – 29 833 грн. 16 коп.
Відповідач порти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що під час визначення митної вартості товару (легкового автомобіля), який був ввезений на митну територію України та оформлений у митному режимі імпорту (випуск для вільного обігу) (ІМ 40) ХАЧАТРЯН У.В. за основу приймалась вартість товарів у країні експорту на підставі документів, які надійшли від митних органів Федеративної Республіки Німеччина, що відповідає нормам Митного та Податкового кодексів та загальноприйнятим міжнародним нормам, які базуються на положеннях Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947). Таким чином, перевіркою було встановлено порушення пункту 2 частини другої статті 52, частини першої статті 257 МКУ, в частині повноти декларування ОСОБА_2 фактурної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370, що призвело до заниження митної вартості імпортованого товару. За результатами перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, з урахуванням отриманої інформації від митних органів Федеративної Республіки Німеччина, відомостей, що зазначені в МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370, під час перевірки платника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) через порушення пункту 2 частини другої статті 52, на підставі статті 55 МКУ, відповідно до частини чотирнадцятої статті 354 МКУ під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску прийнято рішення щодо правильності визначення заявленої у митній декларації митної вартості товару “Легковий автомобіль марка MERCEDES-BENZ, модель V250, рік виготовлення 2017, модельний рік 2017, дата першої реєстрації 30.06.2017, номер двигуна немає даних, номер кузова НОМЕР_2 …” у розмірі 1 088 090,05 гривень. Встановлені порушення призвели до заниження ОСОБА_2 податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 173 574,72 гривень, у тому числі з ввізного мита – 54 242,10 гривень, з податку на додану вартість – 119 332,62 гривень. На підставі Акту про результати документальної невиїзної перевірки від 19.03.2025 № 12/25/7.10-19/1992723406 Одеською митницею прийняті податкові повідомлення рішення № UA500000202588, № UA500000202589 від 10.04.2025 за податковими зобов`язаннями на суму 54 242,10 грн. та 149 165,78 грн. відповідно. Згідно з відомостями, внесеними до МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370, особою, відповідальною за фінансове врегулювання, є ОСОБА_1 (графа 9 МД), яка вказана одержувачем в експортній декларації та є власником транспортного засобу, оформленого за МД, що була предметом перевірки.

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 11 листопада 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено протиправність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень. Натомість, відповідачем належним чином обґрунтовано законність прийняття податкових повідомлень-рішень від 10.04.2025 №UA500000202588 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 121) на 54 242,10 грн; та № UA500000202589 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (код платежу 128) на суму 119 332,62 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 29833,16 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що Акт перевірки від 19.03.2025 не відповідає вимогам Порядку №727, оскільки викладені у ньому висновки є необґрунтованими, зробленими без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), упереджено, недобросовісно, нерозсудливо та непропорційно. Також, в змісті Акту перевірки в порушення Порядку не зазначено яка саме перевірка проведена контролюючим органом – планова або позапланова;
- суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не врахував те, що під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 290 МК України відповідно до якої обов`язок із сплати митних платежів припиняється: якщо товари конфіскуються.
- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з самого початку перевірка проводилась з порушенням норм матеріального права, що вказує на протиправність дій відповідача щодо проведення перевірки та протиправність винесених оскаржуваних повідомлень-рішень за результатами її проведення;
- інші доводи відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до Довіреності за №НРР487590 від 20.01.2022, ОСОБА_1 , уповноважила громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) представляти її інтереси з усіх питань, що будуть стосуватися придбання та придбаного транспортного засобу; представляти інтереси останньої на Державному кордоні України, в митних та прикордонних органах; бути присутнім при митному огляді; заповнювати та підписувати документи, у тому числі заповнювати митну декларацію і здійснювати декларування.
26.01.2022 гр. Хачатрян Карен Степанович діючи в інтересах ОСОБА_1 до пункту пропуску “Шегині-Медика” митного поста “Мостиська” Львівської митниці подав митну декларацію №UA209180/2022/002370 та документи з метою проведення митного оформлення товару із сплатою належних митних платежів та випуску у вільний обіг на території України транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель – V250, номер кузова – НОМЕР_2 , тип двигуна - дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна - 2143 см3, 140 Kw, модельний рік - 2017. Заявлена фактурна вартість автомобіля становила 16 800 євро.
27.01.2022 митне оформлення транспортного засобу марки MERCEDESBENZ, модель – модель – V250 завершене згідно митної декларації. Митні платежі за транспортний засіб по МД №UA209180/2022/002370 за кодом згідно з УКТ ЗЕД 8703329010 були нараховані та сплачені в розмірі 124 223 грн. 50 коп.
21.02.2022 Львівською митницею Державної митної служби України проведено перевірку додержання митних правил при подачі МД №UA209180/2022/002370 від 27.01.2022 під час якої встановлено, що митні процедури по зазначеному вище транспортному засобу марки MERCEDESBENZ, модель – V250, номер кузова НОМЕР_2 , ОСОБА_3 оформлено з порушенням митного законодавства України, а саме те, що при декларуванні вищезазначеного транспортного засобу гр. ОСОБА_3 для здійснення митного оформлення надані документи, які стали підставою для заявлення у МД №UA209180/2022/002370 неправдивих відомостей про фактурну вартість вищезазначеного транспортного засобу, про що Львівською митницею Державної митної служби України 16.06.2023 складено протокол за №0733/20900/23 про порушення ОСОБА_3 митних правил.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2023 по справі № 461/5552/23, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.10.2023, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100% вартості товару, що був предметом порушення митних правил, а саме – 1 088090 грн. 05 коп. та конфіскації в дохід держави предмету порушення митних правил, згідно протоколу про порушення митних правил №0733/20900/23 від 16.06.2023, а саме транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель – V250, номер кузова НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 336, пункту 1 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351 МК України та наказу Одеської митниці від 24.02.2025 року № 149 проведена документальна невиїзна перевірка дотримання громадянкою України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370.
За результатами документальної невиїзної перевірки складено Акт № 12/25/7.10-19/1992723406 від 19.03.2025.
Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення:
- пункту 2 частини другої статті 52, частини першої статті 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за МД від 27.01.2022 року № UA209180/2022/002370 на загальну суму 54 242,10 гривень; 
- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (i змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370 на загальну суму 119 332,62 гривень.
10.04.2025 Одеською митницею прийнято податкові повідомлення-рішення № UA500000202588 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 121) на 54 242,10 грн; та № UA500000202589 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (код платежу 128) на суму 119 332,62 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 29833,16 грн.
Не погоджуючись із результатами перевірки та прийнятими за її наслідками податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подала скаргу до Державної митної служби України.
Рішенням Державної митної служби України від 27.06.2025 №3/10-06/8.19/4047 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
Відповідно до ст. 345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи пересвідчуються в такому:
у правильності, точності, повноті та достовірності інформації, що міститься у митній декларації, митне оформлення якої завершено;
у наявності, точності, правильності і достовірності документів, на підставі яких товари поміщені у відповідні митні режими, а також існуванні, справжності, правильності і дійсності будь-якого підтвердного документа, у тому числі шляхом перевірки облікових записів та іншої документації підприємства щодо операцій із відповідними товарами або щодо попередніх та/або наступних комерційних операцій із такими товарами після їх випуску;
у законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України;
у своєчасності, достовірності, повноті нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.
Митні органи мають право проводити документальні виїзні (планові або позапланові) та документальні невиїзні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо:
1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів, застосування знижених ставок ввізного мита;
3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, та/або документів та інформації, отриманих від уповноважених органів (організацій) іноземних держав, інформації, заявленій митним органам під час митного контролю, митного оформлення товарів;
5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Під час проведення документальної перевірки посадові особи митного органу повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань такої перевірки.
Відшкодування збитків та/або шкоди, заподіяних посадовими особами митного органу підприємству під час проведення перевірки, здійснюється у порядку, встановленому законом.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, здійснення заходів, передбачених законами України.
Згідно із ч.ч.1-5,9 ст. 351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи, під час здійснення доперевірочного аналізу митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення підприємству (громадянину) письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення документальної невиїзної перевірки та копії наказу про її проведення у спосіб, визначений частиною шостою статті 344-1 цього Кодексу.
Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.
Посадові особи митних органів під час проведення документальної невиїзної перевірки зобов`язані:
1) використовувати будь-яку інформацію, отриману під час проведення перевірки, виключно у митних цілях;
2) забезпечувати збереження документів, отриманих та складених під час перевірки, не розголошувати їхній зміст без згоди особи, що перевіряється, крім випадків, передбачених цим Кодексом;
3) виконувати інші обов`язки, передбачені цим Кодексом та іншими законами України.
У відповідності до ст.352 МК України, посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані:
1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 354 МК України, Результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.
Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами митного органу, які проводили перевірку, та реєструється в митному органі протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в митному органі протягом п`яти робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Частиною 1 статті 271 МК України визначено, що мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 2 вказаної статті одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
За змістом частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з ч.1 ст.300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
За визначенням наведеним у підпункті "в" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).
Відповідно до п.190.1 ст.190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Згідно з пп. 54.3.6 п. 54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Відповідно до п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Частиною 1 статті 45 МК України визначено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Пунктом 2 частини 2 статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Основні вимоги до оформлення документальних перевірок, закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (далі - Порядок).
В силу пункту 5 розділу 2 названого Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
У підпункті 7 пункту 4 розділу 3 Порядку закріплено, що результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства. У разі встановлення перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків; зазначити невідповідність даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки, на підставі первинних документів платника податків; вказати первинні документи та інші матеріали, що свідчать про наявність порушень. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, митної вартості та країни походження товарів, підстави для звільнення від оподаткування митними платежами окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті (довідці) документальної перевірки.
Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про можливість митного контролю у формі проведення документальної невиїзної перевірки після завершення митного оформлення контролю за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон було допущено порушення митного законодавства.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду, від 08.05.2018 справі № 808/1341/14.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, позивачем за МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370, що підлягала перевірці, ввезено товар №1 : “Легковий автомобіль, марка MERCEDES-BENZ, модель V250 рік виготовлення 2017, модельний рік 2017, дата першої реєстрації 30.06.2017, номер двигуна немає даних, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2143 см.куб,140 Kw., тип двигуна дизельний, повна маса 3200 кг., колісна формула 4х4, кількість сидячих місць, включаючи водія 7, призначений для використання по дорогах загального користування” (далі - легковий автомобіль), за кодом згідно з УКТ ЗЕД 8703329010. Фактурна вартість товару становить 16 800,00 EUR (або 545 669,04 гривень за курсом на день оформлення МД - 32,48030000). Митна вартість визначена за основним методом та становить 545 669,04 гривень. Вага брутто – 2 185 кг, вага нетто – 2 185 кг. При митному оформленні сплачено митні платежі: ввізне мито – 54 566,90 гривень (ставка ввізного мита – 10%), акцизний податок – 20 881,58 гривень (ставка 300 Євро), податок на додану вартість (ПДВ) – 124 223,50 гривень (ставка - 20%).
Відповідно до графи 8 “Одержувач/імпортер” МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370 одержувачем товару є ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідно до графи 9 “Особа, відповідальна за фінансове врегулювання” МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370 особою, відповідальною за фінансове врегулювання, за вказаним митним оформленням виступає громадянка України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідно до графи 2 “Відправник/експортер” МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370 відправника не визначено.
Листом Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 14.04.2023 № 26/26-04/7.4/863 спрямовано відповідь митних органів Федеративної Республіки Німеччина від 17.03.2023 № Z4663— 2023.UA.800039-DVIII.A.22 з копією експортної декларації від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2, на запит про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи, при ввезенні на митну територію України транспортного засобу, декларування якого здійснювалося ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) для української громадянки ОСОБА_1 .
Митними органами Федеративної Республіки Німеччина від 17.03.2023 № Z4663— 2023.UA.800039-DVIII.A.22 надано копію експортної декларації від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2, яка стосуються товару, ввезеного за МД від 27.01.2022 року № UA209180/2022/002370.
Згідно з даними, зазначеними в копії експортної декларації від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2 з території Федеративної Республіки Німеччина в Україну на адресу “Ustian Khachatrian” (Dobrovolskogo 11, Ovidiopol, 67801, UА” fahrer (водієм) Karen Khachatrian було відправлено товар “б/в автомобіль MERCEDES-BENZ V-Classe, тип 639/2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , об`єм 2143 см 3 дизель” за кодом згідно з УКТ ЗЕД 87033290, загальною вагою брутто – 2 185 кг. Відповідно до копії експортної декларації від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2 відправником/експортером (Ausfuhrer) товару є “TALEBLE NATASHA SORAYA” (Kantstr.16, 10623 Berlin) (Німеччина), одержувачем (AWAusfuhrer) – пані ОСОБА_5 . Країна призначення вантажу – Україна. Зазначена експортна декларація містить посилання на номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_5 . Відповідно до копії експортної декларації від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2 відправником товару є “TALEBLE NATASHA SORAYA” (Kantstr.16, 10623 Berlin) (Німеччина). Країна призначення вантажу – Україна. У графі “сума рахунку” вказаної експортної митної декларації зазначено вартість товару, яка становить – 33 500,00 EUR.
В аспекті наведених вище обставин слід зазначити, що проведення документальної невиїзної перевірки з підстави, наведеної у пункті 2 частини 2 статті 351 МК України можливе лише за умови, якщо інформація, яка надійшла від уповноважених органів іноземних держав, свідчить про непідтвердження автентичності поданих контролюючому органу документів або про недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Враховуючи зазначені положення законодавства та з урахуванням надходження до митного органу від митних органів Федеративної Республіки Німеччина експортної декларації від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2 щодо товару “б/в автомобіль MERCEDES-BENZ V-Classe, тип 639/2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , об`єм 2143 см 3 дизель”, митне оформлення якого завершене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач мав право проводити перевірку позивача.
Відхиляючи доводи позивача про те, що відповідачем не надано доказів стосовно того, що станом на дату, коли контролюючий орган розпочав перевірку, у нього були наявні відомості про належне повідомлення та вручення уповноваженій особі платника повідомлення та наказу про проведення документальної невиїзної перевірки, суд першої інстанції виходив із таких мотивів.
Так, відповідно до ч.4 ст. 351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення підприємству (громадянину) письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення документальної невиїзної перевірки та копії наказу про її проведення у спосіб, визначений частиною шостою статті 344-1 цього Кодексу.
Приписами п.2 ч.6 ст. 344-1 МК України передбачено, що направлення митними органами повідомлень про проведення документальної перевірки, запитів, наказів та інших документів, що стосуються проведення пост-митного контролю, здійснюється, зокрема, у паперовій формі - рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Днем отримання документів митного органу, визначених абзацом першим цієї частини, є у разі надсилання в паперовій формі - дата отримання рекомендованого листа, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення, а у разі неотримання листа - дата повернення рекомендованого листа, зазначена поштовою службою.
Суд першої інстанції під час розгляду справи встановив, що уповноваженими представниками Одеської митниці 24.02.2025 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було направлено лист-повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки та копія наказу №149 від 24.02.2025. 
Відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового направлення, наказ та лист-повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки позивач отримала 05.03.2025, що підтверджується особистим підписом в графі “одержувач” (додатки до відзиву на позовну заяву електронному вигляді).
Щодо посилань апелянта на те, що позивачка отримала лише лист – повідомлення колегія суддів зазначає, що належних доказів цього не надано.
Разом з тим, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача – суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності, не виключає визначеного цією ж статтею обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги – у відповідності з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (правова позиція Великої палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19)
До того ж дослідивши наявні у матеріалах справи скарги позивачки від 28.04.2025 вих.127/04-25 та від 28.04.2025 № 128/04-25 на податкові повідомлення- рішення, а також заперечення до Акту перевірки представник позивача не посилався на не отримання наказу про проведення перевірки. 
Принагідно слід зазначити, що відповідно до змісту Акт за №12/25/7.10-19/1992723406 від 19.03.2025 перевірка проводилась з 04.03.20205 по 11.03.2025.
Проте, позивачка отримавши 05.03.2025 лист-повідомлення по проведення документальної невиїзної перевірки жодних письмових пояснень, зауважень або заперечень не надала (п. 2.4 Акта).
З огляду на вказане, суд першої інстанції ґрунтовно дійшов висновку, що доводи позивача є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Вирішуючи спірне питання щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.04.2025 №UA500000202588 та №UA500000202589, суд першої інстанції виходив із таких мотивів.
Суд першої інстанції не погодився із головним аргументом позивача про безпідставність висновків відповідача в акті перевірки. Зокрема, позивач посилається на те, що Акт перевірки від 19.03.2025 не відповідає вимогам даного Порядку, оскільки викладені у ньому висновки є необґрунтованими, зробленими без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), упереджено, недобросовісно, нерозсудливо та непропорційно з підстав зазначених нижче. Також, в змісті Акту перевірки в порушення Порядку не зазначено яка саме перевірка проведена контролюючим органом – планова або позапланова.
По-перше щодо не зазначення контролюючим органом яка саме перевірка була проведена: планова або позапланова, суд зазначає, що Митним кодексом України взагалі не передбачено такого виду перевірки як планова чи позапланова, оскільки Митним кодексом України визначено два види перевірки, а саме: документальні виїзні перевірки та документальні невиїзні перевірки.
По-друге, щодо безпідставність висновків відповідача в акті перевірки, суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу на статтю 352 МК України, що визначає перелік матеріалів, які можуть бути використані для підготовки висновків за результатами перевірок, а саме:
1) документи, визначені цим Кодексом;
2) податкова інформація;
3) експертні висновки;
4) судові рішення;
5) отримані від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення;
6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для проведення перевірки стала інформація митних органів Федеративної Республіки Німеччина щодо вартісних характеристик товару зазначеного в МД від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370
Частинами 4-5 ст.334 МК визначено, що правоохоронні органи, фінансові установи та інші контролюючі органи України відповідно до законодавства на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.
З метою здійснення митного контролю після випуску товарів органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати документи або засвідчені копії, інформацію (у т.ч. в електронній формі), що стосується переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.
З огляду на викладені вище норми права, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач під час проведення перевірки може використовувати матеріали одержані від митних органі інших країн.
Також, суд зазначає, що безпідставність висновків акту перевірки може ґрунтуватися на тому, що висновки не підтверджуються доказами, які були зібрані під час перевірки, і не відповідають вимогам законодавства. 
Копії документів, які відповідач використав під час проведення перевірки, наявні в матеріалах справи та додані до відзиву на позовну заяву.
В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні колегія суддів зазначає, що досліджений акт перевірки № 12/25/7.10-19/1992723406 від 19.03.2025 відповідає вимогам законодавства та ґрунтується на повному та всебічному дослідженні доказів, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, суд першої інстанції слушно зауважив, що позивачем в цій частині не доведено протиправність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень. Натомість, відповідачем належним чином обґрунтовано законність прийняття податкових повідомлень-рішень від 10.04.2025 №UA500000202588 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 121) на 54 242,10 грн; та № UA500000202589 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (код платежу 128) на суму 119 332,62 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 29833,16 грн.
Також суд першої інстанції з дотриманням положень чинного законодавства відхилив посилання позивача, що в її діях відсутня протиправність, так як відомості та вищезазначену МД до митних органів остання не надавала, оскільки декларування транспортного засобу за митною декларацією від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370 здійснював Карен Хачатрян на підставі довіреності від 20.01.2022 № HPP 487590.
Так, згідно з Довіреністю №НРР487590 від 20.01.2022, ОСОБА_1 , уповноважила громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) представляти її інтереси з усіх питань, що будуть стосуватися придбання та придбаного транспортного засобу; представляти інтереси останньої на Державному кордоні України, в митних та прикордонних органах; бути присутнім при митному огляді; заповнювати та підписувати документи, у тому числі заповнювати митну декларацію і здійснювати декларування.
Додатково колегія суддів зазначає, що під час посвідчення довіреності нотаріусом було роз`яснено позивачу зміст ст.ст.237-250, 1187 Цивільного кодексу України.
Таким чином, на підставі виданої довіреності ОСОБА_3 вчиняв усі дії, передбачені довіреністю, у тому числі митне оформлення придбаного ним на ім`я позивача автомобіля, саме від імені позивача, як довірителя. 
Отже, з аналізу положень Цивільного кодексу України випливає, що вчинені довіреною особою юридично значущі дії на підставі довіреності, створюють юридичні наслідки для особи, яку вона (довірена особа) представляє, та яка уповноважила цю довірену особу на вчинення цих дій. 
Відповідно до експортної декларації наданої митним органом Федеративної Республіки Німеччина від 25.01.2022 MRN: 22DE210170328973E2, одержувачем та власником транспортного засобу вказана саме ОСОБА_1 .
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції що відповідальною особою щодо сплати грошових зобов`язань та штрафних санкцій є саме позивач, як власник транспортного засобу, який був ввезений на митну територію Україні згідно із митною декларацією від 27.01.2022 № UA209180/2022/002370.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо процедурних порушень під час проведення перевірки були предметом розгляду суду першої інстанції та вмотивовано ним відхилені.
При цьому, на спростування вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що Резолюцією (77) 31 про захист особи відносно актів адміністративних органів, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 28 вересня 1977 року, було визначено п`ять основних принципів, у тому числі, серед них й право бути вислуханим. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття "несприятливих" адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.
Виходячи із наведеного, участь позивача спрямована на забезпечення права особи почути інформацію, яка розглядається стосовно нього і впливає на результати прийнятого рішення, та висловити свої аргументи. Особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на підтвердження своїх аргументів.
Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act), а стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оскаржуваність акту.
Отже, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: - протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Зокрема, оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Так, з аналізу наведеного виходить, що в межах спірних правовідносин, з огляду на викладені в адміністративному позові та апеляційній скарзі зауваження щодо матеріалів перевірки, та суті стверджуваного порушення, такі порушення не вплинули та об`єктивно не могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такого розгляду та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Що ж до мотивування апеляційної скарги в контексті приписів пункту 4 частини 1 статті 290 МК України, якими передбачено у разі конфіскації ввезених товарів припинення обов`язку зі сплати митних платежів, із можливістю застосування чи незастосування вказаної норми до правовідносин, що склалися у даній конкретній ситуації, то колегія суддів зазначає, що апелянт помилково пов`язували обставини наявності постанови Галицького районного суду м.Львова від 20.07.2023 у справі № 461/5552/23 та процедури її виконання із припиненням обов`язку позивача щодо сплати митних платежів .
Так, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, які підтверджують або спростовують законність визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань платнику податків у разі, коли результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про порушення вимог податкового та пов`язаного із ним законодавства й заниження податкових зобов`язань, визначених платником податків у митній декларації, а не випадки, передбачені статтею 290 МК України, настання яких обумовлює припинення обов`язку саме із сплати митних платежів, а не звільнення від оподаткування ними.
Відтак посилання апелянта на постанову Галицького районного суду м.Львова від 20.07.2023 у справі № 461/5552/23 та подальші дії внаслідок її реалізації, як на обставину, що свідчить про наявність чи відсутність підстав для застосування положень пункту 4 частини 1 статті 290 МК України, не можуть бути визнані прийнятними; крім того вказане судове рішення у справі № 461/5552/23, хоча й стосується автомобіля, який за дорученням позивача було ввезено ОСОБА_3 , водночас не містить обставин, які б стосувались позивача особисто, зокрема, в частині щодо конфіскації автомобіля.
Тотожний підхід був застосований Верховним Судом при розгляді справи № 807/965/15 від 18.06.2024.
Окрім того, апеляційний суд, на підставі встановлених фактичних обставин справи, з`ясував наступне.
Так, матеріалами справі підтверджено, що Львівська митниця листом від 18.04.2025 №7.4-5/20-04/10048 повідомила Одеську митницю, що постановами Львівського апеляційного суду від 27.10.2023 та від 16.12.2024 у Справі № 461/5552/23 апеляційні скарги представника гр. ОСОБА_3 , на постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2023 та від 10.10.2024 у справі № 461/5552/23, залишено без задоволення.
Предмет правопорушення (транспортний засіб) не вилучався. Інформація про місцезнаходження предмету правопорушення відсутня.
Відповідно Постанови від 24.07.2024 Про повернення виконавчого документа стягувачу Старшим державним виконавцем Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербиною Оленою Вікторівною встановлено, що «Проведеною перевіркою згідно відповіді МВС України транспортний засіб «MERCEDES» VIN НОМЕР_2 не зареєстрований за боржником, згідно акту державного виконавця виїздом за адресою мешканця боржника «MERCEDES» VIN НОМЕР_2 не виявлено».
Окрім того, ОСОБА_1 ані разом із позовною заявою, ані разом із апеляційною скаргою не надала доказів та документів, які б свідчили про фактичне вилучення (конфіскацію) транспортного засобу та сплати штрафу в розмірі 100% вартості товару. Таким чином, предмет правопорушення (транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» VIN НОМЕР_2 ) не вилучався. 
Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 420/25368/25– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик