Справа № 337/1251/25
Номер провадження 2/337/42/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Кабалюка Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,
ВСТАНОВИВ:
12 березня 2025 року вище вказаний позов надійшов до Хортицького районного суду м.Запоріжжя. В своєму позові позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 136 923,29 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1368,23 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб позивача Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1 . 
У ОСОБА_3 звернувся до ПРАТ СК «Перша», було проведено оцінку автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1 для визначення суми матеріальної шкоди, спричиненої мені пошкодженням вказаного автомобіля. Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 21.10.2024 року матеріальний збиток, завданий мені пошкодженням автомобіля складає 293 723, 29 гривень. 1 жовтня 2024 року страхова компанія ПРАТ СК «Перша» здійснила позивачу виплату в рамках ліміту страхової відповідальності 160 000 гривень за мінусом франшизи 3200 гривень в розмірі 156 800 гривень, що підтверджується електронною довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 31.10.2024 року із зазначенням суми зарахування 156 800 грн. З урахуванням отриманого страхового відшкодування, невідшкодована сума складає 136 923,29 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.
19.05.2025 цивільна справа надійшла на розгляд судді Салтан Л.Г. з канцелярії Хортицького районного суду м.Запоріжжя в результаті відрахування зі штату суду 18.05.2025 судді Мальованого В.О.(наказ Хортицького районного суду м.Запоріжжя №4-К від 14.05.2025) за повторним автоматизованим розподілом судової справи на підставі розпорядження №8 від 19.05.25.
Під час судового провадження відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на: невірний розрахунок вартості відновлювального ремонту відповідно до наданого позивачем висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження ( п.4.1 ст.7 висновку графи «Факторів зниження вартості»), вважає, що ринкова вартість автомобіля має бути на 10% нижче, ніж зазначена в дослідженні, оскільки автомобіль позивача мав суттєві пошкодження та у нього було відновлено більше трьох складових кузова, тому мала б становити 605 607,62 грн, відтак і коефіцієнт фізичного зносу автомобіля повинен був рахуватися інакше та становити 0,65 замість 0,6 ; а тому вартість відновлювального ремонту з урахуванням реального коефіцієнту фізичного зносу становитиме 199 384,43 грн. з урахування ПДВ; тому сума повинна бути зменшена з вирахуванням суми ПДВ, тобто 199 384,43 – 20%=159 507,54 грн.,просить звернути увагу суду, на те, що висновок експерта не містить обов`язкової складової-ремонтної калькуляції, фото пошкодженого транспортного засобу та акту огляду транспортного засобу; вважає, враховуючи, що позивачем не надано жодного документального підтвердження факту оплати проведення ремонту транспортного засобу, просить у позові відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки у відзиві спростовується висновок експертно транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 27 серпня 2024 року, однак вказаний висновок зроблено експертом Филь О.П. на підставі нормативних актів, рекомендованої науково-технічної та додаткової літератури, які вказані у висновку, доводи, які зазначені у відзиві на позовну заяву, є посиланням на відповідні розрахунки адвоката, який не є експертом, суб`єктом оціночної діяльності, не має фаху та повноважень щодо здійснення авто товарознавчого дослідження.
Ухвалою суду від 20.05.2025 цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи здійснювати в загальному позовному провадженні.
Ухвалою суду від 06.10.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду. 
Під час судового провадження позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, суду пояснив, що автомобіль Volkswagen Passat він придбав на території України, розмитнений, після відновлювального ремонту. Після ДТП він звернувся до страхової компанії, отримав відшкодування, якого було не достатньо, щоб відремонтувати автівку. Він є військовим, тому йому дуже був потрібен для користування транспортний засіб. Відповідач добровільно відмовився сплачувати нараховану експертом різницю між вартість відновлювального ремонту та отриманою сумою, лише пропонував здійснити ремонт автівки власними силами, однак його це не влаштовувало, оскільки якість такого ремонту була явно сумнівною, що наражало на небезпеку його та членів його родини. Тоді він вирішив продати авто, звернувся до ТОВ «ГРОССАВТО», уклав договір комісії 7 грудня 2024 року, ціну продажу визначив комісіонер, передав ТОВ автівку. В той день йому на руки готівкою видали 230000грн. Більш він свою машину не бачив, про продаж дізнався лише від представника під час судового провадження. Машину передавав комісіонеру без ремонту, ремонтом машини займався комісіонер. Просить позов задовольнити, зазначивши, що отримана ним сума не перекриває дійсну вартість автівки.
Представник позивача вважав заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що узгоджуються з судовою практикою Верховного Суду, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Представник відповідача під час судового розгляду у задоволенні позовних вимог просив відмовити, вважає, що експертом зроблено невірний розрахунок вартості відновлювального ремонту автівки , також до визначеного розміру включено суму НДС, крім того, вважає недоведеним з боку позивача дійсного розміру фактично заподіяних збитків, посилаючись на те, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів позивач відчужив автомобіль за 729000 грн.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи не звертався.
З урахуванням думки учасників процесу, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд провів судове засідання у відсутність відповідача.
У судовому засіданні експерт Филь О.П. надав пояснення щодо складених ним висновків експертного дослідження, який підтвердив правильність проведених ним розрахунків та зазначив, що висновок складено відповідно до чинних нормативних актів та методик, зокрема, при визначені ринкової вартості автомобіля ним була врахована ринкова вартість аналогічних автівок, що були ввезені на територію України, розмитнені та відновлені після ДТП за даними моніторінгу Інтернет-ресурсів, що, відповідно, не потребувало встановленої ним ринкової вартості на 10%. Тому у висновку проведеного дослідження ним було зазначено, що коригування середньоринкової вартості за відсотком додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, в залежності від умов його обслуговування, зберігання, експлуатації, тощо (Дз), за пунктом «КТЗ має сліди відновлення 3-х і більше деталей кузова» не проводилося у зв`язку з тим, що при виборі середньої по Україні ціни продажу вживаного колісного транспортного засобу (Сд) приймалися ціни КТЗ, ввезених на митну територію України, після ДТП, відновлених та оформлених згідно чинного законодавства. 
Вислухавши під час судового провадження доводи учасників справи, пояснення, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Судом встановлено, що 8 серпня 2024 року о 14 годині 35 хвилин в м. Запоріжжя по вул. Сорочинська водій ОСОБА_2 (відповідач), керуючи транспортним засобом Chevrolet Bolt EV, реєстраційний НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 (позивача) В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2024 року, ухваленою у справі №337/4612/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
Цивільно-правова відповідальність власника Chevrolet Bolt EV, реєстраційний НОМЕР_2 , станом на 8 серпня 2024 року була застрахована в ПРАТ СК «Перша» страховий поліс №222421105, що підтверджується копією полісу електронної бази МТСБУ.
Відповідно до Полісу №222421105 страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлений у розмірі 160 000 гривень, франшиза становить 3200 гривень. Строк дії договору становить з 30.07.2024 року по 29.07.2025 року, включно.
22.08.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПРАТ СК «Перша» із заявою про страхове відшкодування. 
Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Volkswagen Passat, реєстраційний № НОМЕР_1 в результаті ДТП №4274 від 21.10.2024 року, що був зроблений судовим експертом Филь О.П. на замовлення ПРАТ СК «Перша», вартість відновлювального ремонту КТЗ VOLKSWAGEN PASSAT реєстр. № AP7600 після ДТП 8 серпня 2024 р. на дату оцінки складає 569 669,81 грн. ( з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні. 2. Матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ VOLKSWAGEN PASSAT реєстр. вартості № AP760011 внаслідок ДТП 8 серпня 2024 р. на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні складає 293 723,29 грн. 
ПРАТ СК «Перша» складений страховий Акт №ЦВ27838 про визнання події страховим випадком та встановлення розміру страхового відшкодування у сумі 156 800 гривень.
1 жовтня 2024 року страхова компанія ПРАТ СК «Перша» здійснила ОСОБА_1 виплату в рамках ліміту страхової відповідальності 160 000 гривень, за мінусом франшизи 3200 гривень в розмірі 156 800 гривень, що підтверджується електронною довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 31.10.2024 року із зазначенням суми зарахування 156 800 гривень на банківську картку.
7.12.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ГРОСС АВТО» договір комісії № 8788/24/1/000811 щодо відчуження транспортного засобу  VOLKSWAGEN PASSAT реєстр. № AP7600 за ціною, узгодженою сторонами 729000 грн.
31.01.2025 року представник ТОВ «ГРОСС АВТО» відчужив зазначений транспортний засіб гр. ОСОБА_5 за ціною 729000 грн.
За доводами позивача, сума відшкодування завданої матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням здійсненого страховиком страхового відшкодування становить 136 923,29 гривень. (293 723, 29 - 156 800).
Наразі існує спір щодо стягнення зазначеної суми відшкодування, при вирішенні якого, суд враховує наступне.
Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
За приписами статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд відхиляє доводи відповідача щодо зменшення суми шкоди на розмір податку на додану вартість, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, майнова шкода, завдана внаслідок ДТП, має бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала, у тому числі у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди (визначеним експертним шляхом) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у межах договірного ліміту, і страхова виплата не звільняє винну особу від цього обов`язку. 
Положеннями статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року» №4, враховуючи, що відповідні 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним за доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортній відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Згідно п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відповідно до якої правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у страховика не виникає обов`язку з відшкодування такої різниці.
Суд вважає, цілком доведеним, що саме з вини відповідача заподіяно матеріальної шкоди позивачеві, пов`язаною з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок протиправних дій відповідача, а тому, він, безумовно повинен відшкодувати різницю між заподіяною шкодою та розміром отриманого страхового відшкодування.
Оцінюючи розмір заподіяної шкоди суд враховує висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 27 серпня 2024 року, зроблений експертом ОСОБА_6 , який має кваліфікацію експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, заподіяного власнику транспортного засобу». Висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 27 серпня 2024 року на підставі «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (в редакції відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2060/5/496 від 24.05.2022 року), «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», та інших нормативних актів, рекомендованої науково-технічної та додаткової літератури, які вказані у цьому висновку. У судовому засіданні експерт Филь О.П. під присягою дав пояснення щодо проведеного експертного дослідження, звернувши увагу суду та учасників справи, що згідно зазначених Методик коригування середньо ринкової вартості за відсотком додаткового зменшення ринкової вартості КТЗ, в залежності від умов його обслуговування, зберігання, експлуатації тощо (за пунктом "КТЗ має сліди відновлення 3-х і більше деталей кузова") не проводилося у зв`язку з тим, що при виборі середньої по Україні ціна продажу вживаного колісного транспортного засобу приймалися ціни КТЗ, ввезених на митну територію України, після ДТП, відновлених та оформлених згідно чинного законодавства, про що свідчать данні з світлин із інтернет-сайтів із зображених автівок, ціни яких враховувалися при проведенні дослідження.
При цьому, суд враховує, що оскільки вартість відновлювального ремонту підтверджується висновкам експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 27 серпня 2024 року, а відповідачем належними та допустимими доказами таку вартість не спростовано, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, інших належних та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано, клопотання про проведення експертизи ним не заявлялося, тому суд вважає встановленим розмір заподіяної шкоди, що відповідає сумі матеріального збитку, завданому позивачеві внаслідок ДТП з урахуванням фізичного зносу, на запасні частини, що підлягають заміні. 
При цьому, згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 27 серпня 2024 року вартість складових, що підлягають заміні при ремонті становить 459910,87 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ VOLKSWAGEN PASSAT реєстр. № AP7600 після ДТП 8 серпня 2024 р. на дату оцінки складає 569 669,81 грн. ( з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні). За доводами представника відповідача, при визначенні суми до стягнення повинна бути вирахувана сума ПДВ у розмірі 20%. Щодо цих доводів суд враховує, що вартість відновлювального ремонту це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права; відновлення майнового стану потерпілого, визначеного за принципом повного відшкодування шкоди, вимагає придбання товарів чи послуг за ціною деталей, що потребують заміні , визначеною продавцем із включенням цього податку, отже загальна сума з ПДВ і є реальними збитками, а тому підстави для її зменшення відсутні.
Також у судовому засіданні встановлено, що 7.12.2024 року позивач уклав договір комісії, за яким доручив комісіонеру продати пошкоджений транспортний засіб за ціною 729000 грн, при цьому за доводами позивача, не спростованими з боку відповідача, перед здійсненням відчуження комісіонер провів відновлювальний ремонт за власний рахунок, а йому сплатив лише 230000 грн.
Враховуючи, що згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 27 серпня 2024 року ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкодження, відновлення (оновлення) складових на час ДТП складала 672897,35 грн, (внаслідок ДТВ автомобіль потребував відновлювального ремонту в розмірі 569 669,81 грн), враховуючи принцип доказування у цивільному праві «balance of probabilities», суд на основі наданих доказів вважає, що факт продажу автомобіля у відновленому стані є більш імовірним, ніж його відсутність.
Суд вважає, що розмір шкоди за висновком експерта слід залишити незмінними незалежно від того, що власником авто відчужене, продаж автомобіля не позбавляє його права вимагати шкоди, пов`язаною з пошкодженням його майна, право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, виникло саме в момент дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, продаж відремонтованої айвівки не скасовує обов`язку винуватця відшкодувати витрати на відновлювальний ремонт, визначений експертом на основі встановлених ним пошкоджень, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що пошкоджений автомобіль позивача продано в тому ж технічному стані, в якому він був після ДТП, що узгоджується з Постановою ВС від 26 січня 2022 року, справа № 750/8507/18, провадження № 61-2300св21. 
Таким чином, суд встановивши, що ремонт пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , відповідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №4274 від 21.10.2024 року, складає 293 723,29 гривень, враховуючи факт отримання позивачем страхового відшкодування в розмірі 160 000 гривень, за мінусом франшизи 3200 гривень в розмірі 156 800 гривень, що підтверджується електронною довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 31.10.2024 року, суд вважає, що відшкодування шкоди повинно бути сплачено у розмірі, який відповідає вартості ремонту автомобіля, а тому сума, що підлягає стягненню з відповідача, за заподіяну матеріальну шкоду майну на користь позивача підлягає стягненню 136 923, 29 грн.
Відповідно до ч. 2 п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди одночасно повинен вирішити питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Натомість, як встановлено у судовому засіданні у володінні позивача таке майно відсутнє, вартість такого майна сторонами не доведена, під час розгляду справи заява про передачу майна від відповідача до суду не надходила, тому, з урахуванням права відповідача вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами, обов`язку суду розглянути вимоги лише за зверненням особи та в межах заявлених вимог, суд наразі не вирішує зазначене питання що у свою чергу не позбавляє його права після відшкодування збитків позивачеві, звертатися до нього з позовом щодо повернення такого майна або сплати його вартості у судовому порядку. 
Крім того відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1368,23 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст 2,4,5,81,89,261,263-265,268,273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за заподіяну матеріальну шкоду майну в розмірі 136 923, 29 грн, судові витрати в розмірі зі сплати судового збору в розмірі 1368,23 грн. а всього 138 291,52 грн. (сто тридцять вісім тисяч двісті дев`яносто одна гривня 52 коп.).
Копію рішення надіслати сторонам.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Повний текст оголошений у судовому засіданні 6 квітня 2026 року.
Повне найменування або ім`я сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 )

Суддя Л.Г. Салтан