Справа № 304/187/26 Провадження № 2/304/566/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року	м. Перечин 	

Перечинський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.
при секретарі:    Кибза М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

28 січня 2026 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 28 жовтня 2006 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 9, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Позивачка вказує, що від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 21 березня 2019 Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області.
Позивачка зазначає, що причиною звернення до суду з даним позовом слугувало те, що протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем. Наразі кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вказує, що почуття любові втрачено, шляхів до примирення немає. Вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження між сторонами шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний час ведення між ним спільного господарства припинено та подальший сенс підтримувати сімейні відносини немає.
Позивачка ОСОБА_1 вказує, що рішення про розірвання шлюбу є остаточним та нею обдуманим, примирення з відповідачем вважає неможливим та за вищенаведеними обставинами вона змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та у пред`явленому позові просить розірвати шлюб, укладений між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 28 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 9 від 28.10.2006 року. Після розірвання шлюбу просить залишити без змін її прізвище « ОСОБА_4 ». Доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить залишити проживати з нею, матір`ю ОСОБА_1 .
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.02.2026 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 304/187/26 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте, 11.03.2026 року до суду позивачкою подано письмову заяву, в якій остання просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд задовольнити позов за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, однак на адресу суду через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Козар М.В. 05.03.2026 року подано письмову заяву, в якій просить розглядати справу про розірвання шлюбу без його участі та без участі відповідача, також до заяви представником додано письмову заяву відповідача  ОСОБА_2 , в якій останній зазначає, що з позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу згідний та просить розглянути справу без його участі. 
Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 304/187/26, з`ясувавши всі обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду цивільної справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали шлюб 28 жовтня 2006 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №9, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 та факт реєстрації шлюбу між сторонами підтверджується витребуваним судом повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, виданим Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 00056820300 від 28.02.2026 року та як вбачається з вказаного актового запису, після реєстрації шлюбу 28 жовтня 2006 року нареченою ОСОБА_6 змінено прізвище на « ОСОБА_4 » справи (а.с.8-9, 18-19).
Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у свідоцтві про народження якої батьком записаний - ОСОБА_2 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_1 (позивачка) та копія вказаного свідоцтва серії НОМЕР_2 від 21.03.2019 року є в матеріалах справи (а.с.10).
Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено.
Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Примушування до шлюбу не допускається, відповідно до приписів статті 24 СК України. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх неповнолітньої дитини.
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_7 після розірвання шлюбу на проживання із матір`ю, суд зазначає наступне.
Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст.29 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.
За загальним правилом, за відсутністю спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. 
Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Проте, судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання малолітніх дітей.
Таким чином, оскільки в ході розгляду справи не встановлено наявності спору між подружжям щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання знаходиться на проживанні з матір`ю ОСОБА_1 , що відповідачем не оспорено, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу доньку сторін слід залишити проживати разом з матір`ю, позивачкою ОСОБА_1 .
Одночасно суд звертає увагу на те, що залишення неповнолітньої дитини подружжя проживати разом із матір`ю не свідчить про те, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким саме залишається проживати дитина ОСОБА_8 після розірвання шлюбу сторін, не змінюючи при цьому її місце проживання.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22).
Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення судом позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача
Разом з тим, враховуючи заяву позивачки ОСОБА_1 від 11.03.2026 року, в якій вона просить судовий збір, сплачений нею при пред`явленні позову до суду в сумі 1331,20 грн. з відповідача не стягувати, та судові витрати покласти на неї, тому питання відшкодування судових витрат у справі, судом не вирішується.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.51,124 Конституції України, ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст.7, 10, 11, 265-268, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 28 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 9.
Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу - залишити без змін « ОСОБА_4 ».
Неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .
Копію рішення направити до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, для відома.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено - 11.03.2026 року.

Суддя
Перечинського районного суду  
Закарпатської області       Ю.В. СИДОРЕНКО