П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39409/25	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Дата і місце ухвалення: 08.12.2025 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №420/39409/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з 26.02.2022 по 31.12.2022 та з 05.04.2025 по 05.05.2025, 05.06.2025 по 17.07.2025 року додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з 26.02.2022 по 31.12.2022 та з 05.04.2025 по 05.05.2025, 05.06.2025 по 17.07.2025 року додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду.
04 грудня 2025 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи яку позивач зазначив, що пропуск строку звернення до суду зумовлений об`єктивними та непереборними обставинами, пов`язаними з проходженням ним військової служби під час дії воєнного стану, виконанням службових обов`язків у районах проведення бойових дій та перебуванням у службових відрядженнях, що фактично унеможливлювало своєчасне звернення до суду; крім того, позивач вказував, що достовірну інформацію щодо структури та складових свого грошового забезпечення, зокрема щодо ненарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, він отримав лише після надходження відповіді на адвокатський запит від 06 жовтня 2025 року, у зв`язку з чим саме з цієї дати дізнався про порушення своїх прав.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву в частині позовних вимог за періоди з 05.04.2025 по 05.05.2025 та з 05.06.2025 по 17.07.2025 повернуто позивачеві, водночас прийнято до розгляду позовну заяву в частині позовних вимог за період з 26.02.2022 по 31.12.2022 та відкрито провадження у справі в цій частині.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у поновленні строку звернення до суду та повернення позовної заяви щодо позовних вимог за періоди з 05.04.2025 по 05.05.2025 та з 05.06.2025 по 17.07.2025, позивач подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом норм процесуального права.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду та безпідставно повернув позовну заяву в частині позовних вимог, оскільки не врахував обставини проходження позивачем військової служби в умовах воєнного стану, виконання ним службових обов`язків у районах проведення бойових дій та перебування у службових відрядженнях, що об`єктивно унеможливлювало своєчасне звернення до суду.
Апелянт зазначає, що у період, коли виникло порушення його прав, він виконував конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, перебував у районах виконання бойових завдань та був обмежений у можливості звернення до суду або отримання правової допомоги.
Також апелянт вказує, що достовірну інформацію щодо структури свого грошового забезпечення, зокрема щодо відсутності нарахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, він отримав лише після надходження відповіді на адвокатський запит від 06 жовтня 2025 року, у зв`язку з чим саме з цієї дати дізнався про порушення свого права.
Крім того, апелянт посилається на те, що визначення районів ведення бойових дій здійснюється на підставі наказів військового командування, які мають службовий характер та не є відкритими для загального доступу, а тому він не мав об`єктивної можливості самостійно з`ясувати наявність підстав для отримання відповідної додаткової винагороди.
З огляду на викладене апелянт вважає, що пропуск строку звернення до суду зумовлений поважними причинами, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині та поновити строк звернення до суду.
У додаткових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та додатково зазначив, що обмеження строку звернення до суду у справах про стягнення належних працівнику виплат не відповідає вимогам Конституції України, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025, яким, на його думку, підтверджено необхідність забезпечення ефективного доступу особи до суду у спорах щодо виплати заробітної плати та інших належних виплат.
У відзиві на апеляційну скаргу Одеський військово-медичний клінічний центр (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, зазначає, що позивач пропустив установлений законом строк звернення до суду, а наведені ним обставини не є поважними причинами для його поновлення, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року - без змін.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як убачається з апеляційної скарги, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та повернення позовної заяви щодо позовних вимог за періоди з 05.04.2025 по 05.05.2025 та з 05.06.2025 по 17.07.2025.
Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, поданої на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини не свідчать про наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду. Суд зазначив, що грошове забезпечення військовослужбовця є щомісячним періодичним платежем, розмір якого відомий особі під час його отримання, а тому позивач мав об`єктивну можливість своєчасно дізнатися про складові такого забезпечення та, у разі незгоди з його розміром, звернутися до суду у межах встановленого законом строку.
Також суд першої інстанції вказав, що під час проходження військової служби позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача за роз`ясненнями щодо складових грошового забезпечення та порядку його обчислення, а наявність об`єктивних перешкод для такого звернення позивачем не доведена. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду та повернув позовну заяву в частині позовних вимог за періоди з 05.04.2025 по 05.05.2025 та з 05.06.2025 по 17.07.2025.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої-третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо інше не встановлено законом, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим Верховний Суд у своїй практиці зазначав, що правовідносини щодо нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за своєю правовою природою є близькими до трудових правовідносин, у зв`язку з чим до них підлягають застосуванню положення статті 233 Кодексу законів про працю України.
Частинами першою та другою статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Водночас Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, частини першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції, відповідно до якої працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Крім того, відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний карантин діяв на території України з 12 березня 2020 року та був припинений 30 червня 2023 року, у зв`язку з чим перебіг тримісячного строку звернення до суду розпочався з 01 липня 2023 року.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції мав оцінити обставини, на які посилався позивач, з точки зору їх поважності та наявності об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду.
Колегія суддів звертає увагу, що інститут залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви не повинен застосовуватись судом формально, оскільки такі процесуальні рішення фактично обмежують право особи на доступ до правосуддя. Тому суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду, повинен був надати належну оцінку усім наведеним позивачем обставинам та перевірити, чи дійсно вони свідчать про відсутність поважних причин пропуску такого строку.
Проте, як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції належної оцінки доводам позивача щодо обставин проходження військової служби в умовах воєнного стану та моменту отримання інформації про можливе порушення його прав не надав, що свідчить про передчасність висновків суду щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без належної оцінки наведених позивачем обставин та без повного з`ясування фактичних даних, які мають значення для правильного вирішення питання щодо поновлення строку звернення до суду.
Оцінивши наведені обставини у сукупності з матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є військовослужбовцем та у період, коли, на думку суду першої інстанції, ним було пропущено строк звернення до суду, проходив військову службу в умовах дії воєнного стану та виконував службові обов`язки, пов`язані із забезпеченням оборони держави. Зазначені обставини об`єктивно впливають на можливість своєчасної реалізації особою свого права на судовий захист.
Крім того, як убачається з доводів апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, позивач зазначає, що документальне підтвердження обставин, які свідчать про наявність у нього права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, він отримав лише після надання відповідачем відповіді на адвокатський запит від 06 жовтня 2025 року.
За таких обставин колегія суддів звертає увагу, що перебіг строку звернення до суду пов`язується саме з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, що потребує встановлення конкретних фактичних обставин щодо часу отримання позивачем інформації про складові та порядок нарахування його грошового забезпечення.
Водночас суд першої інстанції, відмовляючи у поновленні строку звернення до суду, обмежився формальним посиланням на те, що позивач мав можливість звернутися до відповідача за роз`ясненнями щодо складових грошового забезпечення, не надавши належної оцінки доводам позивача щодо об`єктивних обставин проходження ним військової служби в умовах воєнного стану, а також щодо моменту отримання інформації про можливе порушення його прав.
За таких обставин колегія суддів вважає, що наведені позивачем доводи потребують належної правової оцінки судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції у цій частині.
У зв`язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо поновлення строку звернення до суду, а тому підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241, 243, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №420/39409/25 – скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та повернення позовної заяви щодо позовних вимог за періоди з 05.04.2025 по 05.05.2025 та з 05.06.2025 по 17.07.2025р.
Справу №420/39409/25 у зазначеній частині направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук