Справа №751/149/26
Провадження №3/751/352/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О. 
за участю секретаря Соколовського В.В.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Мороза О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В с т а н о в и в :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №548359 від 23.12.2025 ОСОБА_1 інкримінується, що 23.12.2025 о 08 год 58 хв, в м. Чернігів, вул. Іванап Мазепи, 66-Б, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. За згодою водія, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці за допомогою приладу Драгер, результат огляду становив: 00,29 проміле. З результатом погодився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а. ПДР – керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За даним фактом стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Особа, щодо якої складено адміністративний протокол, ОСОБА_1 , та його захисник – адвокат Мороз О.В., у судовому засіданні винуватість не визнали. Зазначили, що ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння. У зв`язку із переохолодженням під час виконання обов`язків в межах військової служби, прийшовши до місця мешкання, зранку в терапевтичних цілях випив невелику кількість напою з прополісом. Ознака «виражене тремтіння пальців рук» пов`язана із наявністю в ОСОБА_1 поранення, отриманого в ході здійснення заходів із захисту Батьківщини, що підтверджується відповідною довідкою про обставини поранення. У ході здійснення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння працівниками поліції помилково було сприйнято позицію та поведінку ОСОБА_1 як згоду із результатами огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, та не було в належний спосіб запропоновано та роз`яснено можливість проходження огляду в медичному закладі в лікарня-нарколога. Водночас ОСОБА_1 повідомляв про свою незгоду із результатом огляду, при цьому частина спілкування між ОСОБА_1 та працівником поліції не була зафіксована бодікамерою працівника поліції через те, що була залишена працівником поліції в поліцейському автомобілі під час спілкування з ОСОБА_1 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що є колегою ОСОБА_1 по військовій службі та перебував разом із ним у транспортному засобі на час зупинки. ОСОБА_1 характеризує позитивно, останній є водієм за посадою, до виконання своїх обов`язків ставиться відповідально. Станом на час проведення огляду свідок точно не пам`ятає, чи висловлював згоду ОСОБА_1 із результатами огляду на визначення стану сп`яніння, однак невдовзі після огляду телефонував комусь з юристів для консультації та повідомляв працівника поліції, що хотів би повторно пройти огляд. 
Дослідивши матеріали адміністративного протоколу та долучені до нього докази, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов таких висновків.
З матеріалів відеозапису вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. У ході спілкування ОСОБА_1 були повідомлені виявлені ознаки перебування у стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук) та запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», із чим останній погодився. На відеозаписі портативної камери працівника поліції зафіксовано процедуру огляду, та за результатами огляду за допомогою приладу «Драгер» визначено результат - 0,29 проміле. Згідно вимог чинного законодавства (із урахуванням правил математичного округлення чисел) вищевказаний результат округлюється до 0,3 проміле, тобто складає вище допустимої згідно чинного законодавства норми (0,2) та не є допустимим для керування транспортним засобом. 
Спірним питанням в межах даної справи постало те, чи діяли працівники поліції із дотриманням вимог нормативно-правових актів після повідомлення особі результату огляду за допомогою приладу «Драгер». За позицією захисту, працівниками поліції невірно було трактовано позицію ОСОБА_1 як згоду з результатом огляду за допомогою приладу «Драгер», та не було в належний спосіб запропоновано пройти огляд в медичному закладі в лікаря-нарколога. 
Відповідно до частини 2 та 3 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до пункту 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі «Порядок») водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Згідно пункту 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі також «Інструція») у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Отже, у межах процедури огляду визначення стану алкогольного сп`яніння працівник поліції повинен запропонувати особі можливість проходження огляду в лікаря-нарколога у медичному закладі як у разі незгоди водія із результатом огляду на місці зупинки, а також і в разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки.
На переконання суду, згода особи з результатом огляду повинна бути висловлена чітко, тобто в такій формі, яка дає можливість однозначно її трактувати саме як згоду з результатом огляду.
Заразом незгода із результатом огляду може мати як активну форму, зокрема висловлення чітких та однозначних лексичних конструкцій, як-то: «згоден з результатом», а також і інші форми, зокрема коли особа відмовляється надати чітку відповідь або свідомо ухиляється від відповіді.
Аналіз дослідженого відеозапису свідчить про те, що поведінка ОСОБА_1 не може бути трактована як однозначна згода із результатом огляду, зокрема з урахуванням такого:
09:03:36 Поліцейський: «Нуль двадцять дев`ять… З результатом згодні?» - відеозапис не фіксує відповіді особи, фіксуються дії по упакуванню приладу. 
09:03:51 «Згодні з результатом?» - нерозбірлива відповідь ОСОБА_1 – «Ну бачите, я ж кажу, що чутно запах ..» - ОСОБА_1 : «це може бути цей прополіс…» - працівник поліції: «Нє…»
09:04:48 «Так, Петрович, з результатом згодні ж? От тут підпис… В медичний заклад не бажаєте, да?». У цей час відбувається проставляння підпису ОСОБА_1 на чеку Драгера (у графі, що підтверджує відповідність результату, показаному приладом, та зафіксованому в чеку) та у акті огляду. 
У подальшому працівники поліції ще раз уточнюють, чи згоден ОСОБА_1 із результатом, чіткої відповіді на відеозаписі не зафіксовано.
На переконання суду, у ситуації, коли особа не висловлювала однозначної та чіткої відповіді на питання про те, чи згодна вона із результатом огляду, працівники поліції відповідно до пункту 6 Порядку та пункту 7 Інструкції повинні були запропонувати особі пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Така пропозиція повинна містити принаймні мінімально достатні відомості суть процесуальної дії, яку пропонується провести (огляд в лікаря-нарколога з метою визначення стану сп`яніння) та найменування закладу, в який особа направляється для проведення огляду.
Повідомлення працівника поліції: «В медичний заклад не бажаєте, да?», по-перше, не містить визначення суті процесуальної дії, яку особі пропонується провести (повторний огляд на визначення стану сп`яніння), а так само не містить й найменування закладу, до якого особа має бути направлена у такому випадку (КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня»).
Крім того, вищевказане повідомлення містить прямі ознаки спонукання до негативної відповіді, що підтверджується як самою лексичною конструкцією із наголосом на небажання, так і її тональністю.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України одним із критеріїв, що підлягає врахуванню при оцінці правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є, серед іншого, добросовісність дій суб`єкта владних повноважень, а також те, чи реалізовано владні повноваження саме з тією метою, що визначена законом. 
Попри те, що формально положення КАС України не є застосовними у межах розгляду справ за ст. 130 КУпАП, однак це не нівелює необхідності перевірки того, чи використовує суб`єкт владних повноважень свої повноваження із дотриманням критерію добросовісності та дотримання мети реалізації владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» діяльність поліції здійснюється в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямована на задоволення їхніх потреб.
Згідно із пунктами 1, 2 та 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Аналіз наведеного вище спілкування із працівниками поліції дає підстави для однозначного висновку про те, що з боку «розумного стороннього спостерігача» дії працівників поліції можуть бути трактовані як спонукання особи до відмови від проходження огляду в медичному закладі в лікаря-нарколога.
У той же час при реалізації владних повноважень у межах процедури огляду працівники поліції повинні уникати ситуацій, які можуть з боку «розумного стороннього спостерігача» бути трактовані як спонукання до відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.
У даному контексті суд бере до уваги індивідуальні обставини даної справи, а саме те, що виявлений за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки показник 0,29 проміле хоча й перевищує допустиму норму 0,2 проміле, однак перевищує відносно її незначно. Тобто, існує суттєва ймовірність ситуації, коли в результаті проведення огляду за допомогою іншого приладу з урахуванням похибки (яка згідно відкритих даних для приладу Drager Alkotest 7510 у діапазоні вимірювання від 0,00 до 0,8 проміле становить +/- 7.5%, тобто 0,02 проміле) та навіть із незначним відривом у часі (зокрема час доставки до медичного закладу) результат огляду міг би виявитися таким, що потребував би додаткового діагностування з урахуванням висновків фахових лікаря-нарколога, або лабораторних тестів біологічного зразка з метою виявлення або підтвердження стану сп`яніння.
Однак, у даному випадку, мало місце некоректне роз`яснення суті та механізму проходження огляду в медичному закладі у лікаря-нарколога, а також ознаки спонукання до відмови від такого проходження, що ставить під сумнів достовірність отриманого висновку огляду на місці щодо перебування особи в стан сп`яніння.
Також суд бере до уваги й індивідуальну оцінку рис особистості, оскільки як вбачається із поведінки ОСОБА_1 зокрема в ході судового процесу, останній виявляє очевидно слабке розуміння суті процесуальних дій без отримання юридичної допомоги, що є додатковим аргументом до підтвердження того висновку, що коректна пропозиція щодо проходження огляду в лікаря-нарколога КНП «ЧОПНЛ» могла вплинути на виявлення волі особи щодо проходження огляду та на кінцевий результат огляду. 
Суд бере до уваги й те, що в подальшому, у ході процедури складення адміністративного протоколу, ОСОБА_1 звертався до працівників поліції щодо повторного проведення процедури огляду – «А можна мені повторно продути?» (час відеозапису 09:09). 
Чинні нормативні акти не передбачають можливості повторного проведення огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, однак з урахуванням наведеного вище змісту відеозапису вказана обставина додатково ставить під сумнів висловлення саме згоди з результатом огляду з боку ОСОБА_1 , та вказує на те, що у випадку коректного роз`яснення та пропозиції проходження огляду в закладі охорони здоров`я в лікаря-нарколога особа могла висловити згоду на проведення огляду саме в лікаря-нарколога. При цьому, звернення ОСОБА_1 з даного приводу (09:09) мало місце до завершення складення адміністративного протоколу (тобто до його оголошення особі та надання на підпис особі). 
Суд також бере до уваги те, що підпис особи в чеку драгера не свідчить про її згоду з результатом, а є підтвердженням відповідності показника, зафіксованого в приладом «Драгер» тому показнику, що відображено в чеку. Також, у межах даної справи не є підтвердженням згоди з результатом огляду підпис особи в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки як вбачається з відеозапису, вказаний акт надавався особі на підпис разом із роздруківкою («чеком») приладу «Драгер», зі змістом вказаного протоколу (як слідує з відеозапису) особа не ознайомлювалася та його зміст особі не оголошувався та не повідомлявся. 
Суд також бере до уваги й те, що певною мірою сумнівними є й окремі виявлені працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема виражене порушення мови (що не підтверджується відеозаписом та заперечувалося ОСОБА_1 – час відеозапису 09:05:38) та виражене тремтіння пальців рук, яке хоча й мало місце згідно відеозапису, однак дійсно могло бути наслідком поранення (факт якого підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_2 від 02.04.2023 №642/1094), про що ОСОБА_1 також повідомляв працівників патрульної поліції (час відеозапису 09:05:38). 
Також суд бере до уваги те, що частково підтверджуються доводи сторони захисту на предмет неповного дотримання вимог щодо безперервності відеозапису з бодікамери працівника поліції. Значний період часу починаючи з 09:08:27 відбувається спілкування працівника поліції із ОСОБА_1 на вулиці, у той час як портативний відеореєстратор був залишений у транспортному засобі поліції. Зокрема в цей період відеозапис частково відображає певні фрагменти діалогу між працівником поліції та ОСОБА_1 , зокрема фрагменти висловлювання ОСОБА_1 щодо можливості повторного проходження тестування, однак суд зауважує, що суттєва частина обставин спілкування не потрапила на відео- та аудіо запис, що також суттєво пливає на повноту фіксування обставин справи матеріалами адміністративного протоколу. 
Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). 
Суд також нагадує, що в силу висновків ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України» провадження у справі про адміністративні правопорушення є «кримінальним провадженням» для цілей ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ), а отже винуватість особи має бути доведена зібраними державним органом доказами за стандартом «поза розумним сумнівом». 
Про «кримінальний характер» даного провадження в світлі ЄКПЛ свідчить і тяжкість санкцій, що можуть бути застосовані до особи згідно статті 130 КУпАП, зокрема позбавлення спеціального права (права керування транспортним засобом), що є аналогічним одному з видів покарань, передбачених Кримінальним кодексом України, а також застосування штрафу в сумі, яка відповідає сумам штрафів, передбачених КК України за окремі види кримінальних правопорушень. 
Заразом, згідно зі статтею 6 ЄКПЛ кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Водночас загальноприйнятним у кримінальному провадженні є стандарт доказування винуватості особи «поза розумним сумнівом».
Щодо стандарту доказування «поза розумним сумнівом означає» у постанові Касаційного кримінального суду у складі ВС від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17 було наведено такий правовий висновок: цей стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Однак досліджені судом докази, зокрема зміст відеозапису з бодікамери працівника поліції, не доводять винуватість особи за стандартом «поза розумним сумнівом», що зумовлює закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
У даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган, уповноважений складати протоколи про адміністративні правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.
Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
За таких обставин, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, ч. 1 ст. 130, 245, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

Постановив:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова. 
Повний текст постанови суду складено 02.04.2026.

Суддя: А.О. Діденко