ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

20 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 320/32372/25	

Луганський окружний адміністративний суд у складі
судді Пляшкової К.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,
представника Головного управління ДПС у м. Києві, який бере участь в порядку самопредставництва, Чучваги К.П.,
відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду 25 червня 2025 року надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у м. Києві (далі – позивач за первісним позовом, ГУ ДПС у м. Києві) до ОСОБА_1 (далі – відповідач за первісним позовом, ОСОБА_1 ) про стягнення з розрахункових рахунків відповідача податкового боргу у розмірі 33988524,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до інтегрованої картки платника податків у ОСОБА_1 на момент звернення до суду облікована заборгованість на загальну суму 33988524,5 грн, а саме: з військового збору загальну суму 1317517,66 грн, податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування, на загальну суму 15810211,84 грн, з податку на додану вартість на загальну суму 16860795,00 грн, яка виникла внаслідок несплати узгоджених грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом за податковими повідомленнями-рішеннями від 14 червня 2024 року № 5431724021, від 14 червня 2024 року № 5430924021, від 14 червня 2024 року № 5427424021. Також контролюючим органом направлено ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» від 22 березня 2025 року № 0006136-1306-2615, яка повернулась за закінченням терміну зберігання.
Оскільки вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення ОСОБА_1 податкового боргу у добровільному порядку, ГУ ДПС у м. Києві звернулось до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року справу № 320/32372/25 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 15 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ГУ ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу; визначено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено сторонам строк для обміну заявами по суті справи; витребувано докази, яких не вистачає для розгляду справи.
Від ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду 29 грудня 2025 року надійшов зустрічний позов до ГУ ДПС у м. Києві з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 14 червня 2024 року № 5431724021, від 14 червня 2024 року № 5430924021, від 14 червня 2024 року № 5427424021, податкової вимоги від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615, рішення № 0017374-1306-2615 про опис майна у податкову заставу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сума нарахованого податку (33988524,50 грн) є неспівмірною з отриманим фактичним прибутком ОСОБА_1 і свідчить про намір контролюючого органу фактично вилучити все його майно.
Щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 14 червня 2024 року № 5431724021 та від 14 червня 2024 року № 5430924021 ОСОБА_1 зазначено, що ГУ ДПС у м. Києві всупереч вимог пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України не враховано витрати платника податків, пов`язані з його господарською діяльністю, підтверджені наданими контролюючому органу виписками з банківських рахунків, експортом всіх ордерів, по яким робилися всі операції купівлі та продажу криптовалюти.
У пояснювальному листі від 06 вересня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено, що ним здійснювалися купівля - продаж віртуальних активів (криптовалюти) шляхом «Р2Р» переказів на платформі біржі з криптовалютою та, в залежності від типу операції «купівля» чи «продаж», проводився переказ коштів на картку контрагента.
Контролюючим органом не зроблено аналіз/оцінку наданих документів, що стосувалися витрат, ним просто вказано про їх відсутність, що не відповідає дійсності. 
Первинні документи – це документи, створені у паперовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Ордери, надані на перевірку, містять в собі відомості про господарські операції, а виписки із банку їх підтверджують. На біржі немає можливості роздрукувати сам ордер або зберегти для подальшого друку, але є змога експортувати в один файл всі ці ордери, що ОСОБА_1 і зроблено. Зважаючи на цифрову природу віртуальних активів, експорт історії операцій (ордерів) з торговельної платформи є єдиним можливим способом документального підтвердження витрат.
ОСОБА_1 зауважує, що наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність операцій. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Акт перевірки, який ґрунтується на помилкових даних, не може бути підставою для винесення податкового повідомлення-рішення (ППР). Відсутність належного дослідження доказів та ставить під сумнів об`єктивність усієї перевірки.
ОСОБА_1 вважає, що банківські виписки сукупно з наданим ним експортом ордерів з біржі є належним підтвердженням понесених платником податків витрат, які ГУ ДПС у м. Києві безпідставно не враховані, що, у свою чергу, призвело до нарахування податку та штрафних санкцій не з оподатковуваного доходу, а з обороту коштів по рахунку, та безпідставного ствердження контролюючим органом про заниження платником податків податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору.
На момент винесення податкових повідомлень-рішень податкове законодавство та роз`яснення податкових органів окремо не надають визначень криптовалюті, посилаючись на те що криптовалюта не має визначеного правового статусу в Україні, зокрема відсутня нормативна база для її класифікації, та регулювання операцій з нею.
Наведені обставини, на думку ОСОБА_1 , вказують, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та таким, що підлягають скасуванню, оскільки з його боку відсутній факт порушення.
Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2024 року № 5427424021 ОСОБА_1 зазначено, що криптовалюта має невизначений статус, вона не є товаром та не є послугою, відсутня нормативна база для регулювання операцій з нею, спеціальних норм щодо оподаткування Податковий кодекс України не містить. ГУ ДПС у м. Києві не посилається на жоден нормативно-правовий акт, який би класифікував віртуальні активи як «товар» (згідно з УКТ ЗЕД) або «послугу» (згідно з Класифікатором послуг). Відсутність ідентифікації об`єкта оподаткування робить неможливим визначення ставки податку та бази оподаткування, що свідчить про необґрунтованість нарахувань. Операції з купівлі-продажу віртуальних активів не є постачанням товарів чи послуг у розумінні Податкового кодексу України. Отже, за відсутності об`єкта оподаткування, дата зарахування коштів на рахунок не створює обов`язку зі сплати ПДВ.
Верховний Суд у своїх висновках щодо віртуальних активів схиляється до того, що до прийняття спеціального закону (який набере чинності лише з поправками в Податковий кодекс України), такі активи не можуть бути класифіковані як товар для цілей ПДВ. 
ГУ ДПС у м. Києві намагається оподаткувати «оборот» за банківськими виписками. Ці кошти не є оплатою за послуги або товари, а є коштами, що забезпечували обмін активів. При купівлі/продажу віртуальних активів, рух коштів на картці - це лише перетворення однієї форми активу в іншу (як обмін валют).
ОСОБА_1 вважає, що віртуальні активи за своєю природою найближчі до майнових прав або валютних цінностей. Операції з валютними цінностями та розрахунково-касове обслуговування не є об`єктом ПДВ згідно з підпунктами 196.1.4 та 196.1.5 Податкового кодексу України.
Нарахування ПДВ ґрунтується виключно на припущеннях контролюючого органу щодо природи операцій. ГУ ДПС у м. Києві не доведено, що операції з віртуальними активами є постачанням товарів у розумінні статті 185 Податкового кодексу України. Більше того, за своєю економічною суттю ці операції підпадають під виключення, встановлені статтею 196 цього Кодексу. Будь-які сумніви в трактуванні статусу віртуальних активів у 2021-2023 роках мають вирішуватися на користь платника (принцип добросовісності та правомірності очікувань).
Щодо вимог про визнання протиправними а скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу ОСОБА_1 зазначено, що вказані вимоги мають похідний характер від вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. У разі визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкова вимога, винесена на його підставі, підлягає скасуванню як така, що втратила правову підставу.
Також ОСОБА_1 до суду 29 грудня 2025 року подано відзив на первісний позов, в якому зазначено обставини, аналогічні обставинам, зазначеним у зустрічному позові.
Ухвалою від 05 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зустрічним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу; зустрічну позовну заяву залишено без руху; запропоновано ОСОБА_1 протягом десяти календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску; документу про сплату судового збору в розмірі 21562,06 грн.
Від ОСОБА_1 до суду 12 січня 2026 року надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано заяву про поновлення процесуального строку, зустрічну позовну заяву із усуненими недоліками з додатками, а також документ про сплату судового збору в розмірі 21562,06 грн.
Ухвалою від 19 січня 2026 року задоволено заяву ОСОБА_1 та поновлено йому строк на звернення до суду із зустрічним позовом; прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу до спільного розгляду з первісним позовом у справі; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; визначено розглянути справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі; встановлено сторонам строк для обміну заявами по суті справи; витребувано докази, яких не вистачає для розгляду справи.
Від ГУ ДПС у м. Києві до суду 05 лютого 2026 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що контролюючий орган заперечує проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви з огляду на таке.
У перевіряємому періоді платник податків здійснював діяльність у сфері іншої допоміжної діяльності у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.
Згідно з виписками банку на розрахунковий рахунок платника податків надходили кошти від фізичних осіб з призначенням платежу «поповнення рахунку ФОП ОСОБА_1 », а саме: у 2021 році в сумі 23075267,04 грн, у 2022 році в сумі 47460097,00 грн, що відображено в книзі обліку доходів і витрат та в додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи.
Перевіркою правильності визначення вартості витрат, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, встановлено, їх завищення на загальну суму 70267608,17 грн, у тому числі за 2021 рік в сумі 22807511,17 грн, 2022 рік в сумі 47460097,00 грн. Такого висновку контролюючий орган дійшов з огляду на те, що документи (договори, накладні, акти виконаних робіт, рахунки фактури, розрахункові документи, тощо) щодо понесених витрат платником ОСОБА_1 до перевірки не надано.
За наслідками перевірки встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 70267608,17 грн, у тому числі за 2021 на 22807511,17 грн, за 2022 на 47460097,00 грн.
Таким чином, за результатами перевірки в наслідок порушення вимог пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, платником податків ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 12648169, 47 грн, у тому числі за 2021 рік на 4105352,01 грн, за 2022 рік на 8542817,46 грн.
В результаті допущених порушень податкового законодавства, вказаних вище, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується військовий збір. Тому за результатами перевірки встановлено, що платником податків ОСОБА_1 занижено та не сплачено до бюджету військового збору в розмірі 1054014,13 грн, у тому числі за 2021 рік на 342112,67грн, за 2022 рік на 711901,46 грн.
Також у порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 181 Податкового кодексу України платник податків ОСОБА_1 не зареєструвався платником податку на додану вартість (до 10 травня 2021 року).
Перевіркою встановлено, що платником податків занижено податкові зобов`язання з ПДВ за період з 11 травня 2021 року по 24 лютого 2023 року в загальній сумі, що підлягає сплаті до бюджету 13488636,00 грн, у тому числі за 2021 рік на 3986306,00 грн, на 2022 рік 9502330,00 грн, чим порушено пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.
ГУ ДПС у м. Києві вважає, що вищевикладені обставини в повній мірі підтверджують правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 14 червня 2024 року № 5431724021, № 5430924021, № 5427424021, вимоги від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-3615, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Щодо формування вимоги від 25 березня 2025 року № 006136-1306-2659 та рішення від 25 березня 2025 року № 006136-1306-2659 про опис майна у податкову заставу зазначено, що у зв`язку з тим, що на дату виникнення боргу зі сторони ОСОБА_1 були відсутні дії, спрямовані на погашення податкового боргу, уповноваженою особою ГУ ДПС у м. Києві сформовано податкову вимогу та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків.
З посиланням на положення статті 60 Податкового кодексу України представник ГУ ДПС у м. Києві вказує, що, враховуючи інформацію з ІКС «Податковий борг» вимога від 25 березня 2025 року № 006136-1306-2659 вважається відкликаною у зв`язку з відсутністю податкового богу. Рішення про опис майна у податкову заставу та податкова вимога мають ідентичні номера та дату і відкликаються одночасно.
Отже, станом на дату надання відзиву у справі № 320/32372/25 вимоги 25 березня 2025 року № 006136-1306-2659 та рішення від 25 березня 2025 року № 006136-1306-2659 про опис майна у податкову заставу відкликані чи є такими, що втратили юридичну силу відповідно до норм Податкового кодексу України. Відповідно скасування податкових вимог та рішення про опис майна у податкову заставу не є можливим, адже були відкликані у зв`язку з відсутністю боргу, а тому в цій частині відсутній предмет спору.
Від ОСОБА_1 до суду 09 лютого 2026 року надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій вказано, що відзив на зустрічний позов є копією акта перевірки та не містить відповідей на жодне з питань, порушених у зустрічному позові. Це, на думу ОСОБА_1 , свідчить про відсутність у податкового органу правових аргументів та доказів на підтвердження своєї позиції.
Акт перевірки є лише носієм інформації, а не беззаперечним доказом правомірності ППР. ГУ ДПС у м. Києві у відзиві повністю проігнорував доводи ОСОБА_1 щодо наявності електронних ордерів з криптобірж, які підтверджують витрати на придбання активів.
ГУ ДПС у м. Києві не надав у відзиві відповіді на ключове питання: за яким кодом УКТ ЗЕД/ ДКПП ідентифіковано віртуальний актив як «товар». Оскільки такий код відсутній, нарахування 13,4 млн грн ПДВ є протиправним, що порушує пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України. Об`єкт, який неможливо класифікувати, не може бути базою для ПДВ.
Також зазначено, що у порушення статей 42 та 60 Податкового кодексу України ОСОБА_1 не отримував жодних офіційних повідомлень про відкликання вимог, ні поштою, ні в Електронному кабінеті. Також ГУ ДПС у м. Києві не надано жодного підтвердження про повідомлення платника податків про відкликання ані першої вимоги 2024 року, ані другої 2025 року.
Від ОСОБА_1 до суду 10 березня 2026 року надійшли додаткові пояснення по справі щодо надання документів під час перевірки (зокрема CD-диска з електронними ордерами бірж), в яких зазначено, що в акті відсутній перелік отриманих та досліджених документів. Це свідчить про те, що ГУ ДПС у м. Києві фактично досліджено наданий ОСОБА_1 CD-диск (оскільки цифри в акті ідентичні даним диска), але навмисно не відобразив його в акті, щоб приховати наявність на ньому доказів витрат (ордерів).
Також зазначено, що ГУ ДПС у м. Києві допущено порушення принципу ідентифікації об`єкта оподаткування відповідно до статті 185 Податкового кодексу України, згідно з якою об`єктом оподаткування ПДВ є саме операції з постачання товарів та послуг, а не загальний грошовий оборот по рахунках. Проте в акті перевірки ГУ ДПС у м. Києві не наведено жодного деталізованого розрахунку чи реєстру операцій, які він класифікував як «оподатковувані ПДВ». В акті відсутній перелік конкретних товарів чи послуг, їх кількість, вартість та ідентифікація кожної окремої транзакції, що позбавляє платника податків можливості перевірити правильність застосування ставки податку, визначення бази оподаткування за «правилом першої події», та ідентифікувати саму подію постачання. Визначення ПДВ «відсотком від загального обороту» без прив`язки до конкретних первинних документів на постачання суперечить суті податку на додану вартість та вимогам щодо оформлення актів перевірок.
Від ГУ ДПС у м. Києві до суду 11 березня 2026 року надійшли додаткові пояснення стосовно об`єкта оподаткування ПДВ, визначення загальної суми доходу у розмірі 21 млн, дати надходження документів на СD диску.
Стосовно об`єкта оподаткування зазначено, що відповідно до даних вказаних виписок банку про рух коштів по рахунку та книги обліку доходів та витрат ОСОБА_1 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом 12 календарних місяців з дати реєстрації фізичною особою-підприємцем сукупно складає 2424976,92 грн, у тому числі за період з 02 березня 2021 року по 31 березня 2021 року в сумі 978733,70 грн, за період з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року в сумі 1446243,22 грн. Безпосередньо самим платником в деклараціях доходу від здійснення господарської діяльності за 2021-2023 роки зазначено код ВЕД 66.19 «Iнша допомiжна дiяльнiсть у сферi фiнансових послуг, крiм страхування та пенсiйного забезпечення». Ця діяльність також зазначена в Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016:2010 «Секція K» за номером «66.19», що надає можливість платнику відображати надання зазначених послуг відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України. Враховуючи, що операції пов`язані з криптовалютами наразі все ще не є достатньо врегульованими і до Податкового Кодексу зміни пов`язані з оподаткуванням криптовалют не вносились, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування статті 196 Податкового кодексу України.
Стосовно визначення загальної суми оподаткованого доходу зазначено, що інформація про надходження коштів на розрахункові рахунки ОСОБА_1 відображена в книзі обліку доходів і витрат та в додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи.
Стосовно інформації, наданої платником під час перевірки, зазначено, що наданий ОСОБА_1 на СД диску пакет документів, який отриманий ГУ ДПС у м. Києві 06 червня 2023 року разом з листом № 58240/6, дійсно містив зокрема і ордери, які враховані під час перевірки (ордери містяться в матеріалах справи). Проте, оскільки документи (договори, накладні, акти виконаних робіт, рахунки фактури, розрахункові документи, тощо) безпосередньо щодо понесених витрат платником ОСОБА_1 до перевірки не надано, у контролюючого органу відсутні підстави віднесення сум, зазначених в ордерах, саме до витрат пов`язаних з господарською діяльністю платника.
Щодо формування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу у додаткових поясненнях зазначено, що у зв`язку з тим, що відповідач скористався правом на адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг, відповідні суми були виведені з інтегрованої картки платника, а податкова вимога від 20 серпня 2024 року № 0017374-1309-2615 відкликана у встановленому порядку.
У подальшому рішенням контролюючого органу від 30 жовтня 2024 року № 32648/6/99-00-06-01-03-06 скаргу платника податків залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін. У зв`язку з набранням зазначеним рішенням чинності сума грошового зобов`язання набула статусу узгодженого податкового зобов`язання, що, у свою чергу, призвело до виникнення податкового боргу. Як наслідок, контролюючим органом сформовано та направлено платнику нову податкову вимогу від 25 березня 2025 року № 0006136-1306-2615 відповідно до вимог Податкового кодексу України. Рішення про опис майна у податкову заставу та податкова вимога мають ідентичні номера та дату і відкликаються одночасно.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Також у відзиві на зустрічну позовну заяву ГУ ДПС у м. Києві заявлено клопотання про: виправлення описки в номері і даті вимоги та рішенні про опис майна у податкову заставу; закриття провадження у справі за зустрічним позовом в частині позовних вимог щодо скасування вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу у зв`язку із відсутністю предмету спору.
Ухвалами суду від 16 березня 2026 року відмовлено представникам ГУ ДПС у м. Києві у задоволенні клопотання про виправлення описки в ухвалі від 19 січня 2026 року та виправлено описку в ухвалі від 15 грудня 2025 року; відмовлено представникам ГУ ДПС у м. Києві в задоволенні клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог за зустрічним позовом.
Ухвалою від 16 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду справи по суті.
У судових засіданнях, призначених на 30 березня, 06 квітня та 13 квітня 2026 року представниками ГУ ДПС у м. Києві та Радзієвським І.А. надано пояснення по суті заявлених ними позовних вимог та заперечень проти їх задоволення, аналогічні за змістом викладеним у заявах по суті справи обставинам.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у змішаній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив таке.
ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в період з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид економічної діяльності: 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (основний), перебував на обліку в ДПІ у Святошинському р-ні ГУ ДПС у м. Києві, що підтверджено відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10 квітня 2026 року № 2592525.
Платником податків до контролюючого органу подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2021, 2022, 2023 роки, в яких задекларовано, що:
у 2021 році: здійснювалась економічна діяльність 66.19 Iнша допомiжна дiяльнiсть у сферi фiнансових послуг, крiм страхування та пенсiйного забезпечення; сума одержаного доходу - 23075267,04 грн; вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (грн, коп.), у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції, - 22807511,17 грн; сума чистого оподатковуваного доходу - 267755,87 грн; розрахована сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету (ставка податку 18 %) - 48196,06 грн; загальна сума авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, розрахованих платником податку самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат кожного календарного кварталу (крім четвертого), та сплачених до бюджету протягом звітного (податкового) року згідно з підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 розділу IV ПКУ – 7465 грн; сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року - 40731,06 грн; розрахована сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету (ставка збору 1,5 %) - 4016,34 грн; сума військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року - 4016,34 грн;
у 2022 році: здійснювалась економічна діяльність 66.19 Iнша допомiжна дiяльнiсть у сферi фiнансових послуг, крiм страхування та пенсiйного забезпечення; сума одержаного доходу - 47511651,21 грн; вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (грн, коп.), у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції, - 47460097 грн; сума чистого оподатковуваного доходу - 51554,21 грн; розрахована сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету (ставка податку 18 %) - 9279,76 грн; сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року - 9279,76 грн; розрахована сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету (ставка збору 1,5 %) - 773,31 грн; сума військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року - 773,31 грн;
у 2023 році загальний річний оподатковуваний дохід відсутній.
ОСОБА_1 для завершення процедури зняття з обліку та надання документального підтвердження щодо здійснення підприємницької діяльності ГУ ДПС у м. Києві направлено запит від 02 травня 2023 року № 36209/6/26-15-24-02-01-08, який отримано особисто платником податків 07 травня 2023 року.
У відповідь на лист ГУ ДПС у м. Києві від 02 травня 2023 року № 36209/6/26-15-24-02-01-08 ОСОБА_1 листом від 02 червня 2023 року надано «CD» диск, на якому записані необхідні документи для завершення процедури припинення та зняття з обліку як фізичної особи-підприємця в контролюючому органі, зокрема: виписки банку з розрахункових рахунків, експорт історії операцій (ордерів) з торговельної платформи (криптобіржі), книги обліку доходів та витрат за 2021, 2022 роки.
Також на запит від 02 травня 2023 року № 36209/6/26-15-24-02-01-08 ОСОБА_1 направлено письмові пояснення від 06 вересня 2023 року, в яких зазначено, що в рамках ФОП ОСОБА_1 здійснені покупка та продаж віртуальних активів «криптовалюти» шляхом «Р2Р» переказів. Детальніше: на платформах бірж з криптовалютою знаходив цікавий ордер на покупку або продаж необхідної криптовалюти, далі в залежності від типу операції - продаж або покупка, здійснював переказ коштів на картку контрагента або на картку ОСОБА_1 для ФОП (рахунок) переказували кошти за криптовалюту, після чого на платформі біржі після підтвердження платежу відбувався обмін криптовалютою. Таким чином відбувалися купівля або продаж віртуальних активів.
Стосовно ПДВ зазначив, що згідно з пунктом 196.1.5 статті 196 Податкового кодексу України операціями, які не є об`єктом оподаткування, є надання послуг, пов`язаних з переказом коштів, що надаються учасниками платіжних систем та платіжних організацій, та інше. У ОСОБА_1 були операції з надання послуг з покупки та продажу віртуальних активів, пов`язаних з переказом коштів. Також законопроект № 7150 передбачає, що надання послуг, пов`язаних з оборотом віртуальних активів, не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 20 березня 2024 року № 1638-п на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та у зв`язку з проведенням державної реєстрації припинення платника податків призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з 29 квітня 2024 року, тривалістю 5 робочих днів.
Повідомленням ГУ ДПС у м. Києві від 22 березня 2024 року № 354/26-15-24-02-01 доведено до відмова ОСОБА_1 , що з 29 квітня 2024 року буде проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків, тривалістю 5 робочих днів з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року.
Вказано, що ОСОБА_1 відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України слід, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
Наказ від 20 березня 2024 року № 1638-п разом з повідомленням від 22 березня 2024 року № 354/26-15-24-02-01 направлено ОСОБА_1 28 березня 2024 року поштовим відправленням, яке повернулося до ГУ ДПС у м. Києві без вручення із зазначенням причини повернення – «за закінченням терміну зберігання». Вказані обставини підтверджені наданими в матеріали справи копіями фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверту та довідки із відміткою про причини повернення.
ГУ ДПС у м. Києві на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України у зв`язку з державною реєстрацією припинення платника податків, наказу від 20 березня 2024 року № 1638-п проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиного внеску) за період з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено акт від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/ НОМЕР_1 .
Згідно з висновками акта перевірки від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/ НОМЕР_1 документальною позаплановою невиїзною перевіркою платника податків ОСОБА_1 встановлені порушення:
- пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі – 12648169,47грн, в т.ч. 2021 - 4105352,01грн, 2022 - 8542817,46 грн;
- пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, заниження податкових зобов`язань військового збору з чистого доходу в розмірі – 1054014,13грн, в т.ч. 2021 - 342112,67 грн, 2022 - 711901,46 грн;
- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України - не реєстрація платником податку на додану вартість у термін до 11 травня 2021 року;
- пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України - не визначено суму ПДВ за період з 11 травня 2021 року по 24 лютого 2023 року, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 13488636,00 грн, в тому числі 2021 – 3986306,00 грн; 2022 – 9502330,00 грн.
Акт перевірки від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/ НОМЕР_1 направлено ОСОБА_1 13 травня 2024 року поштовим відправленням, яке повернулося до ГУ ДПС у м. Києві 29 травня 2024 року без вручення із зазначенням причини повернення – «за закінченням встановленого строку зберігання». Вказані обставини підтверджені наданими в матеріали справи копіями фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверту та довідки із відміткою про причини повернення.
На підставі акта перевірки від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у м. Києві винесено ОСОБА_1 такі податкові повідомлення-рішення:
- форми «Р» від 14 червня 2024 року № 5431724021, яким за порушення пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 12648169,47 грн, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, підпункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 15810211,84 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 12648169,47 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3162042,37 грн;
- форми «Р» від 14 червня 2024 року № 5430924021, яким за порушення пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, за заниження податкових зобов`язань військового збору з чистого доходу за 2021, 2022 роки в розмірі 1054014,13 грн, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, підпункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 1317517,66 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1054014,13 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 263503,53 грн;
- форми «Р» від 14 червня 2024 року № 5427424021, яким за порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, за заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 13488636,00 грн, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, підпункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 16860795,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 13488636,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3372159,00 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення разом з розрахунками податкових зобов`язань та штрафними санкціями направлені ОСОБА_1 14 червня 2024 року поштовим відправленням, яке повернулося до ГУ ДПС у м. Києві 30 червня 2024 року без вручення із зазначенням причини повернення – «за закінченням терміну зберігання». Вказані обставини підтверджені наданими в матеріали справи копіями фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверту та довідки із відміткою про причини повернення.
ГУ ДПС у м. Києві направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615, якою повідомлено про наявність станом на 19 серпня 2024 року податкового боргу у сумі 33988524,50 грн.
Також ГУ ДПС у м. Києві 20 серпня 2024 року прийнято рішення № 0017374-1306-2615 про опис майна у податкову заставу.
Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 14 червня 2024 року № 5431724021, від 14 червня 2024 року № 5430924021, від 14 червня 2024 року № 5427424021 ОСОБА_1 до Державної податкової служби України подано скаргу від 03 жовтня 2024 року (надійшла до ДПС 11 жовтня 2024 року за № 39241/6), у відповідь на яку отримано рішення від 30 жовтня 2024 року № 32648/6/99-00-06-01-03-06 про залишення скарги без розгляду у зв`язку із поданням скарги з пропуском строку та прийняттям ДПС рішення від 30 жовтня 2024 року № 32647/6/99-00-06-01-03-06 про відмову у поновленні пропущеного строку на подання скарги.
ГУ ДПС у м. Києві складено податкову вимогу від 25 березня 2025 року № 0006136-1306-2615, якою повідомлено ОСОБА_1 про наявність станом на 21 березня 2025 року податкового боргу у сумі 33988524,50 грн.
Податкову вимогу від 25 березня 2025 року № 0006136-1306-2615 разом з детальним розрахунком суми податкового боргу до податкової вимоги направлено ОСОБА_1 27 березня 2025 року поштовим відправленням, яке повернулося до ГУ ДПС у м. Києві без вручення із зазначенням причини повернення – «за закінченням встановленого строку зберігання», що підтверджено наданими в матеріали справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверту та довідкою із відміткою про причини повернення.
Копії всіх описаних доказів в електронній чи паперовій формі надані сторонами в матеріали справи.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (положення якого наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У пункті 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний:
вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2);
подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (підпункт 16.1.5);
забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження (підпункт 16.1.15).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
У пункті 23.1 статті 23 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.
База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 Податкового кодексу України).
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (абзац перший пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до абзацу першого пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно з пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема: заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
В абзаці першому пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
У пункті 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення (підпункт 60.1.1);
контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу (підпункт 60.1.2);
контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі (підпункт 60.1.3);
рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (підпункт 60.1.4);
рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (підпункт 60.1.5).
У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду (пункт 60.5 статті 60 Податкового кодексу України).
Відповідно до пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Згідно з підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
В абзацах першому – четвертому пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України визначено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з підпунктом 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання.
Відповідно до пунктів 95.1, 95.2, 95.3 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно з пунктом 123.2 статті 123 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
У пункті 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
У пункті 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
У підпункті 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Згідно з абзацами першим, третім пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
У підпункті 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, яка зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Згідно з пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (пункт 183.10 статті 183 Податкового кодексу України).
У підпункті «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
В абзацах першому – третьому пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно з абзацом першим пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Відповідно до підпункту «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.
Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною (підпункт 194.1 статті 194 Податкового кодексу України).
У статті 196 Податкового кодексу України визначені операції, що не є об`єктом оподаткування.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції, чинній до внесення змін за Законом № 4015-ІХ) визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету з доходів платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Вирішуючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2024 року № 5431724021, якими ОСОБА_1 визначено грошові зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, суд виходить з такого.
З акта перевірки від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/3508401718 судом з`ясовано, що ОСОБА_1 в період з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року здійснював діяльність у сфері іншої допомiжної дiяльності у сферi фiнансових послуг, крiм страхування та пенсiйного забезпечення, та перебував на загальній системі оподаткування, був платником податку на доходи фізичних осіб, військового збору.
У пункті 1.13 акта перевірки від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/3508401718 вказано, що при перевірці використано: реєстраційні документи; книгу обліку доходів та витрат; виписки банку з розрахункових рахунків; відомості за ф. 1ДФ.
Опис установлених перевіркою обставин щодо достовірності задекларованих доходів, витрат та правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб наведений у пункті 2.1 розділу 2 акта перевірки.
Так, в ході перевірки установлено, що згідно з виписками банку, на розрахунковий рахунок платника податків надходили кошти від фізичних осіб з призначенням платежу «поповнення рахунку ФОП ОСОБА_1 », а саме: в 2021 році в сумі 23075267,04 грн, в 2022 році в сумі 47460097,00 грн, що відображено в книзі обліку доходів і витрат та в додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи.
Перевіркою правильності визначення валового доходу порушень не встановлено.
Перевіркою встановлено, що відповідно до книги обліку доходів та витрат, банківських виписок, наданих на перевірку, та додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи, платником податків віднесено до складу витрат вартість придбаного товару.
Однак перевіркою правильності визначення вартості витрат, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, встановлено, їх завищення на загальну суму – 70267608,17 грн, у т.ч. за 2021 рік в сумі – 22807511,17 грн, 2022 рік в сумі – 47460097,00 грн.
Відповідно пояснень, наданих ОСОБА_1 листом від 06 вересня 2023 року б/н (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 12 вересня 2023 року № 92681/6) у відповідь запит ГУ ДПС у м. Києві від 02 травня 2023 року № 36209/6/26-15-24-02-01-08, протягом перевіряємого періоду платник податків здійснював купівлю-продаж віртуальних активів (криптовалюти) шляхом «Р2Р» переказів, на платформах бірж з криптовалютою та в залежності від типу операції, «купівля» чи «продаж», проводив переказ коштів на картку контрагента.
Згідно з виписками банку, платник податків отримував на розрахунковий рахунок кошти від фізичних осіб з призначенням платежу «поповнення рахунку ФОП ОСОБА_1 », які в подальшому перераховував на власний особистий розрахунковий рахунок фізичної особи.
Документи (договори, накладні, акти виконаних робіт, рахунки фактури, розрахункові документи, тощо) щодо понесених витрат платником ОСОБА_2 до перевірки не надано.
Тому контролюючий орган дійшов висновку, що у порушення вимог пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України платником податків ОСОБА_1 завищено вартість витрат на загальну суму – 70267608,17 грн, в т.ч. за 2021 рік в сумі – 22807511,17 грн, 2022 рік в сумі – 47460097,00 грн.
Тобто наведені в акті перевірки обставини свідчать, що контролюючим органом повністю не враховані задекларовані ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його господарською діяльністю, як такі, що не підтверджені первинними документами.
Проте суд з такими висновками контролюючого органу не погоджується, оскільки їх зроблено без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття.
Так, з описаних вище доказів судом установлено та не заперечується сторонами, що на запит контролюючого органу від 02 травня 2023 року № 36209/6/26-15-24-02-01-08 ОСОБА_1 у відповідь листом від 02 червня 2023 року б/н (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 06 червня 2023 року № 58240/6) на СD-диску в електронній формі контролюючому органу надано не лише книгу обліку доходів і витрат за 2021-2022 роки, виписки банку з розрахункових рахунків за перевіряємий період, а й експорт електронних ордерів з бірж з криптовалютою, по яких платником податків здійснювалися операції купівлі та продажу криптовалюти.
Проте вказані електронні ордери, а також підтверджена ними інформація, контролюючим органом при перевірці не врахована.
Більш того, в акті перевірки взагалі відсутні будь-які посилання на ці документи, ані, як такі, що використані при перевірці, ані, як такі, що є первинними, та відображають зміст вчинених платником податків господарських операцій та були підставою для вчинення записів у податковому та/або бухгалтерському обліку, або навпаки не враховані контролюючим органом за первинні документи, що є не тільки порушенням вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 грудня 2021 року № 702) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745, на чому наголошує ОСОБА_1 , а й свідчить про неповноту проведеної ГУ ДПС у м. Києві перевірки.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 996-XIV для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні:
бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;
господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;
економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів;
первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;
фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства;
витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);
доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
У частині другій статті 9 Закону № 996-XIV визначено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд зауважує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а документ, щоб вважатися первинним згідно з наведеним визначенням, - мати дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку, для якого мають значення тільки ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах. Відповідно господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника податків. Натомість, господарська операція, яка фактично не відбулась, спрямована лише на відображення її змісту у первинних документах.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність формально складених, але недостовірних документів при відсутності факту придбання товарів чи послуг не є підставою для формування показників фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату.
Так, дослідженням наданих до перевірки та в матеріали справи електронних ордерів установлено, що вони містять інформацію про: номер ордера, дату та час операції, її вид (купівля чи продаж), валюту операції, ціну, статус тощо.
Тобто вказані документи містять інформацію про вчинені позивачем господарські операції з купівлі та продажу криптовалюти, повністю розкривають зміст цих операцій. Тому суд погоджується з твердженнями ОСОБА_1 , що надані ним до перевірки електронні ордери з бірж з криптовалютою є первинними документами у розумінні Закону № 996-XIV, а ГУ ДПС у м. Києві безпідставно їх не врахував як доказ понесених платником податків витрат на придбання криптовалюти, тобто витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.
Більш того, як слушно зауважує ОСОБА_1 , інформація, зазначена в цих електронних ордерах узгоджується з інформацією з банківських рахунків платника податків про надходження чи списання коштів з рахунку.
У своїх поясненнях, наданих в судових засіданнях, представник ГУ ДПС у м. Києві повідомив суду, що вказані ордери не можуть вважатися первинними документами, що підтверджують здійснення господарських операцій, оскільки не містять інформації про прізвище, ім`я та по батькові контрагента платника податків.
Проте суд з такими твердженнями ГУ ДПС у м. Києві не погоджується, оскільки, операції «Р2Р» це прямі фінансові транзакції між двома фізичними особами без участі традиційних банківських посередників у процесі, які використовуються, зокрема для купівлі/продажу криптовалюти напряму.
При купівлі або продажу криптовалюти на традиційній біржі транзакція з контрагентом напряму не здійснюється. Навпаки, використовуються графіки та інші ринкові інструменти, щоб визначити оптимальний час для покупки, продажу або зберігання криптовалюти. Біржа організовує транзакцію від імені користувача, а ринкова ціна визначає остаточну ціну в момент транзакції.
Отже операції з купівлі та продажу криптовалюти на біржі напряму з контрагентом не здійснюються, тому відсутність в ордерах інформації про контрагентів ОСОБА_1 не є порушенням вимог до оформлення цих первинних документів.
Більш того у користувача відсутня можливість змінювати зміст ордерів, що формуються на біржі.
Крім того, суд зауважує, що, як на час здійснення ОСОБА_1 господарських операцій з придбання та продажу криптовалюти, проведення перевірки та оформлення її результатів, так і на час розгляду справи, операції з віртуальними активами не врегульовані чинним законодавством України, тому, на думку суду, недоречними та безпідставними є твердження контролюючого органу, що такі операції мають оформлюватися в загальному порядку шляхом укладання договорів, видачі накладних, оформленням актів виконаних робіт, виставленням рахунків-фактур тощо.
Отже, підсумовуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що контролюючим органом безпідставно не враховані надані до перевірки електронні ордери, як первинні документи, що підтверджують вчинені ОСОБА_1 господарські операції з купівлі та продажу криптовалюти, а також понесені ним витрати на придбання криптовалюти, тобто витрати, пов`язані з його господарською діяльністю та задекларовані у поданих платником податків у поданих ним річних деклараціях за 2021 та 2022 роки.
У свою чергу, безпідставне неврахування контролюючим органом понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його господарською діяльністю у 2021-2022 роках, в загальному розмірі 70267608,17 грн, в т.ч. за 2021 рік в сумі – 22807511,17 грн, 2022 рік в сумі – 47460097,00 грн, призвело до неправильного визначення ГУ ДПС у м. Києві чистого оподатковуваного доходу платника податків та безпідставного донарахування грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 15810211,84 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 12648169,47 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3162042,37 грн, за податковим повідомленням-рішенням від 14 червня 2024 року № 5431724021.
Відповідно суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 14 червня 2024 року № 5431724021 є протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2024 року № 5430924021, якими ОСОБА_1 визначено грошові зобов`язання з військового збору, суд виходить з такого.
Опис установлених перевіркою обставин щодо достовірності задекларованих доходів, витрат та правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати військового збору наведений у пункті 2.2 розділу 2 акта перевірки.
Так, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пункті 2.1.4 розділу 2 акта перевірки встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу в сумі – 70267608,17 грн, в т.ч. за 2021 рік - 22807511,17 грн, за 2022 рік - 47460097,00грн, на який нараховується військовий збір.
За результатами перевірки встановлено, що платником податків ОСОБА_1 занижено та не сплачено до бюджету військового збору в розмірі 1054014,13 грн, в т.ч. 2021 рік - 342112,67 грн, 2022 рік - 711901,46 грн.
Оскільки при розгляді справи з наведених вище мотивів судом установлено, що контролюючий орган внаслідок безпідставного неврахування понесених платником витрат, пов`язаних з його господарською діяльністю, помилково дійшов висновку про заниження ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу, то, відповідно, судом установлено, що ГУ ДПС у м. Києві безпідставно податковим повідомленням-рішенням від 14 червня 2024 року № 5430924021 збільшило суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 1317517,66 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1054014,13 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 263503,53 грн, тому таке повідомлення-рішення є також протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2024 року № 5427424021, якими ОСОБА_1 визначено грошові зобов`язання з податку на додану вартість, суд виходить з такого.
Опис установлених перевіркою обставин про дотримання платником податків вимог податкового законодавства щодо обчислення та сплати податку на додану вартість наведений у пункті 2.6 розділу 2 акта перевірки від 10 травня 2024 року № 43418/Ж5/26-15-24-02-01/3508401718.
Контролюючим органом зазначено, що в періоді, що перевірявся з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року платник податків ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування, здійснював фінансово-господарську (підприємницьку) діяльність у сфері іншої допоміжної діяльності у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.
Згідно з виписками банку на розрахунковий рахунок платника податків надходили кошти від фізичних осіб з призначенням платежу «поповнення рахунку ФОП ОСОБА_1 », а саме: в 2021 році в сумі 23075267,04 грн, в 2022 році в сумі 47460097,00 грн, що відображено в книзі обліку доходів і витрат та в додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи поданих платником до податкового органу за вказані періоди.
Платник податків ОСОБА_1 реєстраційну заяву платника податку на додану вартість до податкового органу не подав та платником податку на додану вартість не зареєструвався.
Перевіркою встановлено, що відповідно до даних вказаних виписок банку про рух коштів по рахунку та книги обліку доходів та витрат ОСОБА_1 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом 12 календарних місяців з дати реєстрації фізичною особою – підприємцем сукупно складає 2424976,92 грн, в тому числі за період з 02 по 31 березня 2021 року в сумі 978733,70 грн, за період з 01 по 30 квітня 2021 року в сумі 1446243,22 грн.
Таким чином, платник податків ОСОБА_1 до 11 травня 2021 року був зобов`язаний зареєструватися платником податку на додану вартість шляхом подання реєстраційної заяви до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДПС у м. Києві.
У порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України платник податків ОСОБА_1 не зареєструвався платником податку на додану вартість.
У поясненні від 06 вересня 2023 року б/н (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 12 вересня 2023 року № 92681/6) платником ОСОБА_3 зазначено, що ним проводились операції з надання послуг з покупки та продажу віртуальних активів пов`язаних з переказом коштів, які не є об`єктом оподаткування ПДВ згідно із статтею 196 Податкового кодексу України.
Відповідно до наданих до перевірки документів та зареєстрованого виду діяльності платника податків дія норми статті 196 Податкового кодексу України не розповсюджується.
Податкові зобов`язання з податку на додану вартість платника податків ОСОБА_1 не формувались з 11 травня 2021 року по 24 лютого 2023 року.
Враховуючи викладене, контролюючий орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з ПДВ за період з 11 травня 2021 року по 24 лютого 2023 року в загальній сумі, що підлягає сплаті до бюджету, 13488636,00 грн, у тому числі 2021 рік – 3986306,00 грн; 2022 рік – 9502330,00 грн, чим порушено пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.
Суд не погоджується з висновками ГУ ДПС у м. Києві щодо порушення ОСОБА_1 вимог пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, зважаючи на таке.
Так, з наведеного змісту пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України слідує, що цією правовою нормою установлений обов`язок для особи зареєструватися платником ПДВ виключно у разі, якщо нарахована такій особі протягом останніх 12 календарних місяців загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, сукупно перевищує 1000000 грн.
Тобто, однією з умов є - нарахування особі суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ.
Незважаючи, що ОСОБА_1 згідно з реєстраційними даними був зареєстрований як особа, що здійснює фінансово-господарську (підприємницьку) діяльність у сфері іншої допоміжної діяльності у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (код КВЕД 66.19), фактично у періоді з 02 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року здійснював господарську діяльність, пов`язану з купівлею та продажом віртуальних активів – криптовалюти, що підтверджено наданими до перевірки та в матеріали справи первинними документами – електронними ордерами про купівлю та продаж криптовалюти з криптобірж.
Як вже вказано судом, на час здійснення ОСОБА_1 господарських операцій з придбання та продажу криптовалюти, проведення перевірки та оформлення її результатів, а також розгляду справи, операції з віртуальними активами не врегульовані чинним законодавством України. Тобто національним законодавством не визначений правовий статус віртуальних активів, відповідно і не запроваджений механізм оподаткування операцій з віртуальними активами, зокрема ПДВ.
На користь таких тверджень суду свідчить, що Верховною Радою України прийнятий Закон України від 17.02.2022 № 2074-ІХ «Про віртуальні активи», у преамбулі якого визначено, що цей Закон регулює правовідносини, що виникають у зв`язку з оборотом віртуальних активів в Україні, визначає права та обов`язки учасників ринку віртуальних активів, засади державної політики у сфері обороту віртуальних активів.
Проте у пункті 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності законом України про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування операцій з віртуальними активами, але не раніше дня опублікування цього Закону.
Дотепер відповідні зміни до Податкового кодексу України не внесені.
У пояснювальній записці до проєкту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування обороту віртуальних активів в Україні», зареєстрованого у Верховній Раді України 13 березня 2022 року за № 7150, зазначено, що: «…Останнім часом дуже великого прискорення та динамічного зростання набула така частина цифрової економіки як оборот віртуальних активів, індустрія, що впроваджує та використовує в якості основи для власної бізнеслогіки технологію блокчейн…
Перший, але вкрай важливий крок вже зроблено. 08.09.2021 р. Верховною Радою України було прийнято у другому читанні законопроєкт 3637 «Про віртуальні активи»…
Наразі в Україні ринок віртуальних активів фактично вже є сформованим та існує протягом приблизно п`яти років, але знаходиться повністю поза межами правового поля держави. Цілком очевидно, що учасники ринку не мають можливості отримувати правовий захист, а держава не отримує майже ніяких податкових надходжень від функціонування відповідної галузі економіки у «сірій» або навіть «чорній» зоні…
Однак, відповідно до його перехідних положень, законопроєкт 3637 набуватиме чинності лише одночасно з набуттям чинності іншим законопроєктом - законопроєктом «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування обороту віртуальних активів в Україні».
Це зумовлено тим, що застосування до ринку віртуальних активів існуючих умов оподаткування призведе до повністю протилежного ефекту - повної тінізації галузі та трудової еміграції фахової, високоінтелектуальної спільноти за межі України у більш привабливі юрисдикції - ті країни, що системно провадять політику, що стимулює трудову імміграцію…».
Також у пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо врегулювання обороту віртуальних активів в Україні», зареєстрованого 24 квітня 2025 року за № 10225-д, вказано, що: «В Україні спостерігається стрімке зростання популярності віртуальних активів, таких як криптовалюти, токени та інші цифрові активи. Проте чинне законодавство не забезпечує належного правового регулювання їхнього обороту, що призводить до правової невизначеності для учасників ринку, інвесторів та державних органів. Відсутність чітких норм сприяє використанню віртуальних активів у незаконних операціях, зокрема приховуванні доходів, відмиванні грошей, фінансуванні тероризму та ухиленні від податків….
Основна мета: Створити правову основу для регулювання обороту віртуальних активів в Україні, забезпечивши їх легальне використання, оподаткування та захист прав учасників ринку…».
Отже, наведені обставини свідчать, що законодавцем правовий статус віртуальних активів ще не визначений. Тому у суду відсутні підстави вважати, що, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, операції з віртуальними активами у розумінні Податкового кодексу України є операціями з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ.
Відповідно, надходження від таких операцій протягом 12 календарних місяців у сумі, що перевищує 1000000,00 грн, згідно з положеннями пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України не створювало для ОСОБА_1 обов`язку реєструватися як платник податку на додану вартість.
Як наслідок, суд вважає, що відсутність у особи обов`язку зареєструватися як платник ПДВ обумовлює й відсутність у неї обов`язку сплати цього податку відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України.
На правильність таких висновків суду опосередковано вказує й відсутність послуг у сфері віртуальних активів у переліку послуг Державного класифікатору продукції та послуг, затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, а також в Українській класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД).
Наведені ГУ ДПС у м. Києві у заявах по суті справи обставини не спростовують установлених судом обставин, тому не впливають на вказані висновки суду.
Щодо тверджень ОСОБА_1 , що операції з віртуальними активами відповідно до статті 196 Податкового кодексу України є операціями, що не є об`єктом оподаткування ПДВ, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на вище вказані мотиви, а також у зв`язку з тим, що такі операції не включені до визначеного у пункті 196.1 цієї статті переліку операції, що не є об`єктом оподаткування, який є вичерпним.
Суд повторює, що положення розділу V є незастосовними до операцій з віртуальними активами, оскільки на законодавчому рівні статус таких операцій ще не визначений та віртуальні активи ще не визначені як об`єкти цивільних прав, відповідно такі операції не підлягають оподаткуванню ПДВ.
Твердження ГУ ДПС у м. Києві про протилежне не обґрунтовані жодними правовими нормами.
Що стосується посилань ОСОБА_1 на існування рішення Суду справедливості Європейського Союзу щодо оподаткування податком на додану вартість операцій із криптовалютами від 22 жовтня 2015 року у справі «Податкового органу Швеції (Skatteverket) проти Девід Хедквіст (David Hedqvist)», то суд їх також відхиляє як безпідставні, оскільки рішення Суду справедливості є обов`язковими для Держав - членів Європейського Союзу.
У свою чергу, частиною другою статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність та існування підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2024 року № 5427424021, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 16860795,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 13488636,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3372159,00 грн.
Щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу суд зазначає таке.
З описаних доказів судом установлено, що ГУ ДПС у м. Києві направлено ОСОБА_1 податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615.
Проте за результатами оскарження ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 14 червня 2024 року № 5431724021, від 14 червня 2024 року № 5430924021, від 14 червня 2024 року № 5427424021 в адміністративному порядку до ДПС та прийняття рішення від 30 жовтня 2024 року № 32648/6/99-00-06-01-03-06 про залишення скарги без розгляду у зв`язку із поданням скарги з пропуском строку, ГУ ДПС у м. Києві направлено ОСОБА_1 нову вимогу від 25 березня 2025 року № 0006136-1306-2615.
Направлення податкової вимоги від 25 березня 2025 року № 0006136-1306-2615 на заміну раніше направленої податкової вимоги свідчить, що раніше направлені платнику податків податкова вимога від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615 та рішення про опис майна у податкову заставу є відкликаними.
Відповідно суд погоджується з твердженнями ГУ ДПС у м. Києві, що на час розгляду справи вже відсутній предмет спору в цій частині вимог.
У свою чергу відсутність предмету спору обумовлює й відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог зустрічної позовної заяви.
Щодо тверджень ОСОБА_1 про неотримання ним від ГУ ДПС у м. Києві повідомлення про відкликання податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615, що, на його думку, вказує на чинність цих документів, то суд відхиляє їх як безпідставні, оскільки ані статтею 60 Податкового кодексу України, ані Порядком направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.07.2017, направлення такого повідомлення не передбачено.
Щодо необхідності суду вийти за межі заявлених позовних вимог та вирішити питання щодо визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу, направлених ОСОБА_1 на заміну оскаржених ним вимоги та рішення, суд зазначає таке.
У підготовчому засіданні, після того, як ОСОБА_1 стало відомо про направлення йому іншої податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, платник податків наполягав на тому, що предметом оскарження має бути податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615.
Оскільки відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зважаючи на правову позицію ОСОБА_1 , суд не знаходить підстав для виходу за межі заявлених ним вимог.
Суд також враховує, що у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 240/9395/20 Верховний Суд дійшов такого висновку: «Аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ Податкового кодексу України.
Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження».
Поряд з цим передумовою прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є саме наявність податкового боргу. Натомість, податкова вимога не є тим рішенням, оскарження якого до суду саме по собі має наслідком визнання попередньо узгоджених грошових зобов`язань неузгодженими. Відсутні такі наслідки і у випадку скасування судом відповідної податкової вимоги.».
Крім того, суд зауважує, що відповідно до положень пункту 60.1.4 пункту 60.1, пункту 60.5 статті 60, підпункту 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України податкова вимога від 25 березня 2025 року № 0006136-1306-2615, прийнята на заміну податкової вимоги від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615, вважатиметься відкликаною, а припинення податкової застави відбудеться автоматично у день набрання законної сили рішенням суду про скасування повідомлень-рішень контролюючого органу, якими нараховано суми грошових зобов`язань, які набули статусу податкового боргу та зумовили направлення податкової вимоги та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615.
Отже за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що вимоги зустрічної позовної заяви є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 14 червня 2024 року № 5431724021, від 14 червня 2024 року № 5430924021, від 14 червня 2024 року № 5427424021.
Відповідно задоволення зустрічної позовної заяви в цій частині позовних вимог обумовлює відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, який виник у зв`язку з несплатою у визначений Податковим кодексом строк визначених контролюючим органом вказаними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань, та відмову у задоволенні первісного позову.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).
Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Щодо стягнення на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 63000,00 грн суд зазначає таке.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
У постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20 Верховний Суд зазначав, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
У пункті 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
У контексті наведеного суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № '66561/01), яка полягає в тому, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з ГУ ДПС у м. Києві на його користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 63000,00 грн.
У судових засіданнях представником ГУ ДПС у м. Києві повідомлено суду, що відповідач за зустрічним позовом заперечує проти стягнення з нього понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката. Також зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Таким чином, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Ураховуючи наведені обставини, представник ГУ ДПС у м. Києві зазначив, що виплата витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 63000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи, витраченим часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт.
Радзієвським І.А. у судових засіданнях висловлено свою незгоду з такими твердженнями представника ГУ ДПС у м. Києві. Також повідомлено суду, що на виконання умов Договору та з метою надання правничої допомоги, адвокатом проведені консультації з Клієнтом.
На підтвердження розміру понесених Радзієвським І.А. витрат на правничу допомогу адвоката суду надано: договір про надання (правничої) правової допомоги від 25 листопада 2024 року № 25/11/24, квитанцію від 24 грудня 2024 року № 224541227, платіжні інструкції від 28 лютого 2025 року № 2.99739839.1, від 30 травня 2025 року № 1.154984945.1.
Дослідженням договору про надання правничої (правової) допомоги від 25 листопада 2024 року встановлено, що Радзієвським І.А. (далі - Клієнт), з однієї сторони, та адвокатським об`єднанням «Літера Лекс» (далі – Адвокатське об`єднання), в особі керуючого партнера Габрєва Віталія Валерійовича, який діє на підставі Статуту, з іншої сторони, уклали цей договір, за умовами якого Адвокатське об`єднання на підставі звернення (доручення) Клієнта, на професійній та платній основі вирішує юридичні питання та надає правову допомогу в обсязі та на умовах, що визначені Додатковими угодами до цього Договору.
У розділі 4 Договору визначено, що формою винагороди Адвокатському об`єднанню за надання правової (юридичної) допомоги Клієнту є гонорар, порядок обчислення якого (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в Додаткових угодах до цього Договору.
При встановленні розміру винагороди за правову (юридичну) допомогу, враховуються: складність справи, час, що необхідний для надання правової допомоги та вирішення справи, обсяг дій, що зумовлений вирішенням справи, цінність предмету позову та значення справи для Клієнта, публічний інтерес до справи, стан документів та доказів, наданих Клієнтом, необхідність в проведенні досудової підготовки до судового процесу, інші істотні обставини справи Клієнта.
За результатами надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням складається Акт надання послуг.
Згідно з квитанцією від 24 грудня 2024 року № 224541227, платіжними інструкціями від 28 лютого 2025 року № 2.99739839.1, від 30 травня 2025 року № 1.154984945.1 Радзієвським І.А. Адвокатському об`єднанню «Літера Лекс» за надання правничої допомоги загалом перераховано 63000,00 грн.
Отже дослідженням змісту Договору судом установлено відсутність у ньому конкретного переліку послуг, які Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати Клієнту, строк та умови їх виконання. У Договорі лише вказано, що конкретний обсяг правової допомоги, що буде наданий Клієнту, визначається Додатковими угодами до цього Договору. Зі змісту Договору слідує, що і гонорар та порядок його обчислення також визначаються в Додаткових угодах до цього Договору. Результати надання послуг оформлюються Актом наданих послуг.
Проте в матеріали справи Додаткових угод до Договору та Акта наданих послуг не надано.
Відповідно за відсутності таких документів суд позбавлений можливості перевірити факт надання правничих послуг, їх обсяг, пов`язаність з цією справою, тощо. Тобто перевірити реальність адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумність розміру гонорару.
Також у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що адвокатом Габрєвим В.В. не виконано своїх зобов`язань за Договором.
Підсумовуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що понесені ОСОБА_1 витрати в розмірі 63000,00 грн не можуть вважатися витратами на правничу допомогу адвоката, пов`язаними із розглядом цієї справи, тому у суду відсутні підстави для їх відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.
Щодо розподілу понесених ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 36702,06 грн суд зазначає таке.
Так, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 36702,06 грн складається з 15140,00 грн (1 відсоток ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за податкове повідомлення - рішення від 14 червня 2024 року № 5431724021) + 13175,17 грн (1 відсоток ціни позову за податкове повідомлення – рішення від 14 червня 2024 року № 5430924021) + 15140,00 грн (1 відсоток ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за податкове повідомлення – рішення від 14 червня 2024 року № 5427424021) + 1211,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу за податкову вимогу від 20 серпня 2024 року № 0017374-1306-2615) + 1211,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу за рішення № 0017374-1306-2615 про опис майна у податкову заставу) = 45877,57 грн * 0,8 (понижуючий коефіцієнт).
За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а також про відмову в задоволенні вимог щодо визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу.
Зважаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд, керуючись положеннями частини третьої статті 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та присуджує ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві судовий збір в розмірі 34764,14 грн.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу відмовити повністю.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14 червня 2024 року № 5431724021, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 15810211,84 грн (п`ятнадцять мільйонів вісімсот десять тисяч двісті одинадцять гривень 84 коп.), у тому числі за податковими зобов`язаннями на 12648169,47 грн (дванадцять мільйонів шістсот сорок вісім тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 47 коп.), за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3162042,37 грн (три мільйони сто шістдесят дві тисячі сорок дві гривні 37 коп.).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14 червня 2024 року № 5430924021, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 1317517,66 грн (один мільйон триста сімнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять гривень 66 коп.), у тому числі за податковими зобов`язаннями на 1054014,13 грн (один мільйон п`ятдесят чотири тисячі чотирнадцять гривень 13 коп.), за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 263503,53 грн (двісті шістдесят три тисячі п`ятсот три гривні 53 коп.).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14 червня 2024 року № 5427424021, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 16860795,00 грн (шістнадцять мільйонів вісімсот шістдесят тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень), у тому числі за податковими зобов`язаннями на 13488636,00 грн (тринадцять мільйонів чотириста вісімдесят вісім тисяч шістсот тридцять шість гривень), за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3372159,00 грн (три мільйони триста сімдесят дві тисячі сто п`ятдесят дев`ять гривень).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 34764,14 грн (тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят чотири гривні 14 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено та підписано 20 квітня 2026 року.

Суддя 	К.О. Пляшкова