ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/8700/26
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вчинені у виконавчому провадженні №79973434 щодо звернення стягнення на кошти соціального призначення (пенсію у зв`язку з втратою годувальника) та їх примусового списання;
- зобов`язати Любарський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повернути незаконно списані кошти, стягнуті у межах виконавчого провадження №79973434, у тому числі: 35 814,89 грн, списані з депозитних рахунків позивача та інші кошти, списані з банківських рахунків позивача у межах зазначеного виконавчого провадження (виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та інші платежі).
Заявлені вимоги до Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області (далі - відповідач, Відділ) мотивовані тим, що у межах виконавчого провадження № 79973434 державним виконавцем ухвалено постанову про арешт коштів боржника, накладено арешт на його рахунки та здійснено примусове списання грошових коштів з його депозитних рахунків у розмірі 35 814,89 грн. Крім того у межах вказаного виконавчого провадження також списані інші кошти, пов`язані із виконанням виконавчого провадження (виконавчий збір та витрати виконавчого провадження). Позивач, пояснює, що грошові кошти, які перебували на зазначених рахунках та були примусово списані, сформовані виключно за рахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка виплачується на дитину та зараховувалася на соціальний рахунок в АТ "Ощадбанк". Вказує, що у подальшому отримані пенсійні виплати були розміщені на депозитних рахунках виключно з метою їх збереження та накопичення для майбутніх потреб дитини. Зазначає, що фактично вказані кошти не є особистими коштами, а є коштами його дитини, яка отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Наголошує, що лише здійснював управління зазначеними коштами як законний представник дитини та відкладав їх для забезпечення її потреб у майбутньому. Одночасно зазначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника є соціальною виплатою, яка призначається безпосередньо дитині, а тому фактично їй належить. При цьому, звернення стягнення на такі кошти фактично призвело до позбавлення дитини соціальної виплати, гарантованої державою та забороняється відповідно до ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження", а тому такі дії державного виконавця є протиправними, а кошти такими, що підлягають поверненню. 
Ухвалою суду від 13.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з урахуванням положень ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залучено до розгляду третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23.03.2026 електронною поштою (01.04.2026 поштовим зв`язком) від представника Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області (далі - відповідач, Відділ) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Мотивуючи свої заперечення на позовні вимоги, вказав, що до Відділу від АТ "Державний ощадний банк України" не надходили повідомлення про заборону звертати стягнення на кошти, які знаходилися на рахунках позивача. При цьому банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.
Погоджується, що зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту і на підставі повідомлення боржника, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Однак, від боржника ОСОБА_1 не надходила заява, повідомлення з підтверджуючими документами про те, що на рахунку обліковуються соціальні виплати та звертаючись зі скаргою, він не довів, що надавав виконавцю відповідні документи, які б підтверджували статус коштів на відповідному рахунку чи заяву про зняття арешту саме з посиланням на цільове призначення рахунку та наявність спеціального режиму використання. Враховуючи, що банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, боржник не довів належність арештованих коштів до соціальних виплат, тому дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на банківському рахунку та їх подальше списання є правомірними та не свідчать про допущення порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Єфіменко О.В. у період з 16.03.2026 по 25.03.2026 та 06.04.2026 по 12.04.2026.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.
У провадженні Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 79973434, відкрите на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/160 про накладення адміністративного штрафу у сумі 34 000 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2026).
12.01.2026 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 260,00 грн, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 3 400 грн.
У межах ВП № 79973434 начальником відділу Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ухвалено постанови від 13.01.2026 та від 17.02.2026 про арешт коштів боржника та накладено арешт на банківські його рахунки.
17.02.2026 державним виконавцем виявлено кошти на рахунку боржника та до АТ "Державний ощадний банк України" та направлено платіжні інструкції на їх списання.
Як повідомляє представник відповідача 18.02.2026 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 35 814,89 грн, які 23.02.2026 за розпорядженням державного виконавця розподілено відповідно до вимог ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" та перераховано за призначенням: витрати виконавчого провадження в сумі 260 грн, виконавчий збір в сумі 3 232,26 грн, на користь держави штраф в сумі 32 322,63 грн. 25.02.2026 державним виконавцем виявлено кошти на рахунку боржника та до АТ "Державний ощадний банк України" направлено платіжну інструкцію на списання коштів. 26.02.2026 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 1 845,11 грн, які 27.02.2026 за розпорядженням державного виконавця розподілено відповідно до вимог ст. 45 Закону "Про виконавче провадження" та перераховано за призначенням: виконавчий збір в сумі 167,74 грн, на користь держави штраф в сумі 1 677,37 грн.
У свою чергу, позивач повідомляє, що примусове списання грошових коштів здійснено з депозитних рахунків позивача, відкритих в АТ "Ощадбанк", а саме:
- з депозитного рахунку ІВАМ № НОМЕР_1 у сумі 28 894,89 грн;
- з депозитного рахунку ІВАМ № НОМЕР_2 у сумі 6 920,00 грн.
Загальна сума примусово списаних коштів становить 35 814,89 грн.
Постановою від 27.02.2026 начальника відділу Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України закінчено ВП № 79973434 з примусового виконання постанови № 4/160 від 14.04.2025 про стягнення штрафу у розмірі 34 000,00 грн закінчено, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення.
У свою чергу, постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/160 про накладення адміністративного штрафу у сумі 34 000 грн оскаржувалася позивачем у судовому порядку та ухвалою від 04.03.2026 постановленою у справі № 282/216/26 Любарського районного суду Житомирської області відмовлено у відкритті провадження та ухвалою від 04.03.2026 постановленою у справі № 282/211/26 Любарського районного суду Житомирської області позовну заяву повернуто без розгляду.
25.02.2026 позивач звернувся до Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про повернення незаконно списаних коштів у розмірі 35 814,89 грн, з підстав стягнення з коштів соціального призначення (пенсії у зв`язку з втратою годувальника), відомості про надання відповіді на таку скаргу матеріали справи не містять.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 № 1403-VIII.
Згідно з ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно ч.5 ст.26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до ч.1 ст.48 Закону № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Згідно ч.4 ст.48 Закону № 1404-VІІІ на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Частиною 1 статті 56 Закону № 1404-VІІІ визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону № 1404-VІІІ арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Згідно ч.3 ст.56 Закону № 1404-VІІІ арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч.4 ст.56 Закону № 1404-VІІІ).
За положеннями п. 9 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У ході судового розгляду справи встановлено, що у межах ВП № 79973434 начальником відділу Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ухвалено постанови від 13.01.2026 та від 17.02.2026 про арешт коштів боржника, накладено арешт на банківські його рахунки та примусового списані кошти.
У той час, за доводами позивача примусово списані кошти були із рахунків на яких обліковувалися соціальні виплати та які є рахунками зі спеціальним режимом, а тому такі мають бути йому повернуті.
Як свідчать матеріали справи виконавче провадження № 79973434 закінченню з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Одночасно, слід звернути увагу на той факт, що постановами про арешт коштів боржника від 13.01.2026 та 17.02.2026 державний виконавець не накладав арешт безпосередньо на соціальні рахунки на які безпосередньо зараховується пенсійне забезпечення на дитину, у зв`язку із втратою годувальника, як стверджує позивач. Арешт накладено на всі грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать ОСОБА_1 .
Таким чином, на кошти/електронні гроші, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання або звернення стягнення на які заборонено законом та належать ОСОБА_1 арешт державним виконавцем не накладався, про що безпосередньо було зазначено в ухвалених державним виконавцем постановах про арешт коштів боржника.
Разом з тим, варті увазі вже сформовані висновки Верховного Суду та підтримані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.08.2025 у справі № 320/14377/23, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, окрім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VІІІ, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їхнього знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VІІІ. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VІІІ).
Разом з тим, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених у постанові від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, окрім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VІІІ, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VІІІ. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VІІІ). При цьому передбачене абз. 2 ч.2 ст. 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п. 1 ч.4 ст. 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.
При цьому, постановах від 14.08.2024 в справі № 338/1125/23 та від 29.01.2025 в справі № 279/809/24 Верховний Суд констатував, що саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VІІІ, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їхнього обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VІІІ. У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їхнє подальше списання не можна вважати протиправними.
Аналіз викладеного та враховуючи сталу та заздалегідь сформовану практику Верховний Суду, Закон №1404-VІІІ не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арешту. Частина 3 статті 52 Закону № 1404-VІІІ такий обов`язок покладає на банк - саме він повинен перевірити, чи підпадає рахунок під спеціальний режим, і в разі виявлення цільового призначення, яке виключає арешт коштів, зобов`язаний повідомити виконавця та повернути постанову про арешт коштів боржника без виконання. Водночас обов`язок виконавця полягає у знятті арешту з коштів на рахунку боржника саме за умови надання документального підтвердження, що відповідний рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, банком або боржником.
У ході судового розгляду справи встановлено, що примусове стягнення коштів відбулося саме із депозитного рахунку позивача, відомості про те, що такі рахунки є рахунками за спеціального режиму використання у матеріалах справи відсутні. 
Більш того, державний виконавець не зобов`язаний здійснювати перевірку походження коштів акумульованих на депозитному рахунку боржника та їх цільове призначення. 
У той час, слід врахувати, що АТ "Державний ощадний банк України" не повідомляв відповідача про те, що рахунок з якого стягнено кошти має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
З огляду на викладене, суд вважає, що відомості про те, що депозитний рахунок позивача, з якого здійснено примусове стягнення у межах ВП № 79973434, має спеціальний режим використання та/або на ньому наявні кошти, накладення арешту на які заборонено законом, у державного виконавця були відсутні, більш того у ході судового розгляду спірних правовідносин такі факти не встановлені, матеріалами справи не підтверджені.
На підставі викладеного слідують висновки, що порушень порядку накладення арешту на кошти боржника, встановленого Законом № 1404-VІІІ не встановлено, оскільки доказів на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом згідно із Законом № 1404-VІІІ, до відповідача не надходило, що свідчить про відсутність ознак протиправних дій державного виконавця вчинених в межах ВП № 79973434.
Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку, що відсутні встановлені ч.1 ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд, 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Любарського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області (вул. Миру, 20, с-ще Любар, Житомирський район, Житомирська область, 13101. ЄДРПОУ: 34403389), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 20 квітня 2026 р.

20.04.26