ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 953/2590/21
провадження № 51-4809 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 
07 липня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року щодо нього у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020220490003240, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Харкова, раніше судимого, востаннє вироком Київського районного суду 
м. Харкова від 28 грудня 2011 року за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 187, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, звільненого
30 червня 2017 року у зв`язку із відбуттям строку покарання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2023 року 
ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 146 КК України на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 152 КК України на строк 10 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Строк відбуття ОСОБА_7 покарання ухвалено рахувати з 23 листопада 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 17.11.2020, близько 19 год, перебуваючи у ліфті 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підіймалась додому на п`ятий поверх вказаного будинку. Маючи умисел на незаконне позбавлення волі, діючи з метою переміщення потерпілої у зручне місце та подальше її утримання, з мотивів задоволення статевої пристрасті, використовуючи свою фізичну перевагу над потерпілою, повернувся обличчям до неповнолітньої ОСОБА_9 та застосовуючи фізичну силу, взяв її своєю рукою за шию, позбавивши останню можливості рухатись та кричати, піднявся разом з нею ліфтом на 12-й поверх вказаного будинку, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, затягнув останню до своєї квартири АДРЕСА_3 , чим перемістив з того місця, де вона знаходилась, у місце в якому остання не бажала знаходитись і не мала змоги в подальшому його покинути, і незаконно утримував ОСОБА_10 протягом тривалого часу, а саме в період часу з 19 год 17.11.2020 по 05 год 18.11.2020, у приміщенні своєї квартири. 
Також ОСОБА_7 , знаходячись у вказаній квартирі, взяв з кухні ніж та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, розуміючи, що здійснює насильницькі дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи і бажаючи їх вчинення, оголив статеві органи потерпілої та оголившись особисто, з метою задоволення статевої пристрасті, без добровільної згоди ОСОБА_8 здійснив вагінальне та оральне проникнення в її тіло з використанням геніталій, таким чином насильно задовольнивши свою статеву пристрасть.
Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_7 потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в правій параорбітальній ділянці, синця - гематоми на шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про виклик у судове засідання експерта, який проводив судово-медичну експертизу № 09-747/2022, при цьому не надано належної оцінки висновку вказаної експертизи, в якому зазначено, що він фізіологічно не міг вчинити зґвалтування потерпілої, оскільки страждає на еректільну дисфункцію та є імпотентом, що виключає можливість вчинення статевого акту з ОСОБА_8 . Також вказує, що судами незаконно відмовлено у задоволенні ряду його клопотань, зокрема, про допит потерпілої за допомогою поліграфу, встановлення її психологічного стану шляхом проведення експертизи, проведення експертизи постільної білизни, на якій нібито було вчинено зґвалтування, з метою виявлення на ній біологічних об`єктів, які належать як йому так і ОСОБА_8 , проведення експертизи полімерної плівки, якою нібито потерпіла була зв`язана, на предмет наявності на ній потожирових слідів останньої, чим порушено його право на захист.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримали.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Від законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_11 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без її участі та участі потерпілої ОСОБА_8 .
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 152 КК України. 
Згідно вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, незважаючи на заперечення останнім своєї вини, суд першої інстанції зробив на підставі ретельного аналізу й оцінки досліджених доказів, зокрема: показань обвинуваченого, неповнолітньої потерпілої
ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , протоколу впізнання від 23.11.2020, протоколу огляду місця події, а саме одягу потерпілої від 19.11.2020, протоколу огляду мобільного телефона ОСОБА_8 ТМ «Honon» KSA -Lх9 від 18.11.2020, протоколу обшуку квартири за місцем проживання
ОСОБА_7 від 18.11.2020, протоколу огляду предметів від 19.11.2020, а саме речей вилучених під час обшуку.
Вказаний висновок місцевого суду був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є обґрунтованим, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Згідно зі ст. 17 КПКУкраїни особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, 
доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів та вважає, що поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 146 КК України доведена допустимими й достатніми доказами.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, які є аналогічними за своїм змістом доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 не вчиняв зґвалтування потерпілої, оскільки страждає на еректільну дисфункцію та є імпотентом, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані непереконливими.
За диспозицією ст. 152 КК України зґвалтуванням є вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).
Із показань обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду слідує, що він хватав потерпілу за шию, щоб остання не кричала. Завів ОСОБА_8 до себе в квартиру, щоб вступити з нею у статевий акт, остання повідомляла йому, що їй
15 років. В кімнаті вони поцілувалися, він сказав роздягнутися ОСОБА_8 , яка його послухала, при цьому заперечень не висловлювала. Свій одяг він зняв самостійно. Потім вони лягли на диван, ОСОБА_8 сіла на нього зверху. У нього була слаба ерекція, нічого не вийшло. Також обвинувачений зазначав, що замотував потерпілій руки плівкою, щоб остання не змогла піти до його матері в іншу кімнату.
Допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 вказала, що 17.11.2020, близько 18 год 50 хв., поверталась додому та зайшла до 4-го під`їзду
будинку АДРЕСА_2 . Коли перебувала у кабіні ліфта та двері майже зачинились, до ліфту зайшов ОСОБА_7 , який проживає з нею у одному під`їзді. Коли ліфт зупинився на п`ятому поверсі, де вона проживає, намагалась вийти, однак ОСОБА_7 їй не дав, натиснув на 12-й поверх, вона кричала у ліфту. Коли вийшли з ліфта він тримав її однією рукою за шию, а іншою відчинив двері квартири, після чого завів до кімнати, сказав, щоб поводила себе тихо, що у квартирі ще є господарка. ОСОБА_7 повідомив, що його звуть ОСОБА_15 та що він агент СБУ, йому треба задати декілька питань. Почав її розпитувати про матір та хлопця, відводив на балкон, де палив та питав чи робила вона мінет. Потім завів її до кімнати і сказав роздягатися, при цьому в руках тримав ніж, верхній одяг вона зняла сама, а білизну зняв ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 схопив її за волосся та потягнув униз до свого статевого органу та наказав робити мінет, при цьому відбулося проникнення його статевого органу в її ротову порожнину. Спочатку у нього була відсутня ерекція, потім послаблена, однак вона на цьому не зовсім знається. Далі сказав лягти у ліжко, що вона і зробила. Він ліг на неї та відбулося вагінальне проникнення його статевим органом, еякуляції у ОСОБА_7 не було. Не могла покинути самостійно квартиру, оскільки боялась ОСОБА_7 , навіть коли вони вночі виходили на вулицю, вона не знала що їй робити, була в шоці. Перебуваючи у квартирі просила ОСОБА_7 її відпустити, майже увесь час плакала, висловлювала свою незгоду, у неї була істерика. Коли останній заснув, побігла у іншу кімнату, де перебувала його мати, просила допомогти, остання не реагувала. ОСОБА_7 підійшов до неї та почав наносити удари в ділянку голови, за волосся затягнув назад до себе в кімнату, відпустив вранці близько 5 год. Вона прийшла додому, прийняла душ, одяг в якому була поклала в корзину із брудними речами, однак не прала. Прийшла додому з роботи мати і зателефонувала в поліцію. Будучи у квартирі ОСОБА_7 написала повідомлення про допомогу у онлайн-сервісі «Інстаграм», думала, що своєму хлопцю, однак помилково написала однокласнику ОСОБА_16 (у нього та її хлопця ОСОБА_17 однакове зображення користувача, а саме «аватарка»). Після чого їй зателефонувала класний керівник, якій, на вимогу ОСОБА_7 , повідомила, що у неї усе добре. Також обвинувачений самостійно писав повідомлення бабусі з її телефону, що все добре, перебуває з коханою людиною. Після чого ОСОБА_7 замотав їй плівкою руки та ноги, заклеїв рот та пішов із квартири, забравши її телефон. Коли повернувся, то повідомив, що телефон викинув, прохала повернути. Вони одяглися та вийшли на вулицю, в урні знайшли її телефон та повернулися до квартири. Повідомляла ОСОБА_7 , що їй 15 років, просила відпустити, однак він не реагував, згоди на вагінальне та оральне проникнення не давала.
Обґрунтованим колегія суддів вважає висновок апеляційного суду щодо безпідставності посилання ОСОБА_7 на незаконну відмову у задоволенні клопотання останнього про допит потерпілої за допомогою поліграфу, оскільки ухвала місцевого суду від 11.10.2022 року містить докладні мотиви такої відмови, які у касаційній скарзі не спростовані.
При цьому судом апеляційної інстанції слушно зазначено про логічність і послідовність показань неповнолітньої ОСОБА_8 , що спростовує доводи касаційної скарги щодо відсутності факту зґвалтування потерпілої з посиланням на те, що на її речах, мазках з піхви, прямої кишки, ротової порожнини відсутні біологічні сліди обвинуваченого. Із показань потерпілої слідує, що перед статевим актом ОСОБА_7 зняв з неї нижню білизну, а після повернення додому вона прийняла душ, а отже закономірним наслідком цього є відсутність біологічних слідів обвинуваченого на мазках взятих у ОСОБА_8 . 
Крім того, вказаним судом обґрунтовано визнано безпідставним посилання ОСОБА_7 на відсутність його біологічних слідів на білизні потерпілої, оскільки в момент статевого акту потерпіла була без цієї білизни, а про інші можливі шляхи потрапляння на неї біологічних слідів обвинуваченого відомості відсутні.
Також, надаючи оцінку наведеним вище показанням ОСОБА_7 та показанням потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що 17.11.2020 обвинувачений примусив її до орального сексу, а потім здійснив вагінальне проникнення, апеляційним судом констатовано, що воля потерпілої була подавлена шляхом загрози застосування фізичного насильства (демонстрація ножа), а отже відповідає кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним та оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), щодо неповнолітньої, вчинене повторно.
Твердження про відсутність у ОСОБА_7 станом на 17.11.2020 фізичної можливості здійснювати статевий акт за станом здоров`я, внаслідок чого він не міг здійснити оральне та вагінальне проникнення у тіло потерпілої ОСОБА_8 , спростовано її показаннями, та показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який у своїх показаннях суду зазначив, що завів потерпілу до себе у квартиру, щоб вступити з нею у статевий акт.
А отже, висновок місцевого суду, з яким обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції, про те, що проведена під час судового розгляду судово-медична експертиза № 09-747/2022 від 07.07.2022, відповідно до якої неможливо вагінальне проникнення статевим органом ОСОБА_7 при послабленій еректільній дисфункції ерекції, не спростовує винуватість останнього у зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_8 .
Колегія суддів вважає, що апеляційним судом належним чином перевірені і доводи апеляційної скарги сторони захисту про неповноту судового розгляду через відмову суду у задоволенні клопотань ОСОБА_7 про проведення експертиз постільної білизни на наявність на ній слідів потерпілої та їх походження, на поліетиленовій плівці, вилученій у нього в квартирі, на наявність на ній слідів потерпілої та можливість фрагментами плівки зв`язати ноги та руки людини, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Частиною 1 статті 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
З матеріалів справи вбачається, що під час проведення 18.11.2020 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: 
АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено постільну білизну: 4 простирадла та
4 наволочки, а також фрагмент полімерної плівки, на яких будь-яких слідів не виявлено.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого суд апеляційної інстанції зазначив, що вирішення питання щодо можливості використання плівки для зв`язування людини не потребує спеціальних знань, при цьому за відсутності даних щодо наявності слідів біологічного походження на речових доказах, їх фіксації, даних про належні умови їх зберігання, відмова місцевим судом у задоволенні клопотань ОСОБА_7 про призначення експертиз щодо речових доказів є виправданою, з чим погоджується і суд касаційної інстанції. 
Крім цього, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2022 по даному кримінальному провадженню була призначена судово-психологічна експертиза відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса».
28.10.2022 заступником директора даної експертної установи повідомлено, що для проведення вказаної експертизи необхідно забезпечити явку підекспертної ОСОБА_8 (у супроводі законного представника) для проведення психологічного обстеження експертом-психологом. 
Разом з тим, як слідує із матеріалів кримінального провадження та запиту суду від 11.11.2022 до експертної установи, потерпіла ОСОБА_8 зі своїм законним представником перебувають закордоном та до завершення бойових дій не планують повертатися на територію України. При цьому у згаданому запиті суду також зазначено про те, чи є можливим проведення даної експертизи у режимі відеоконференції між потерпілою ОСОБА_8 , її законним представником та експертом-психологом за допомогою технічних засобів.
Згідно повідомлень експертної установи від 29.11.2022 та 18.01.2023, через неможливість проведення психодіагностичного обстеження у режимі відеоконференції та незабезпечення явки неповнолітньої ОСОБА_8 , проведення психологічного дослідження є неможливим, що не дає можливості вирішити завдання, поставлені перед експертом, у зв`язку з чим матеріали кримінального провадження були повернуті без виконання.
Таким чином, проведення судово-психологічної експертизи відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 є неможливим з об`єктивних причин, тому твердження в касаційній скарзі стосовно незаконності оскаржуваних судових рішень через неповноту судового розгляду, а саме не проведення вказаної судової експертизи, є неспроможним.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, з наданням на них вичерпних відповідей та докладних мотивів, з яких ці доводи були залишені без задоволення, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням статей 370, 419 КПК України.
На переконання Суду, покарання засудженому ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню та не є явно несправедливим через суворість.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3