ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року	справа № 380/25017/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить : 
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; 
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області припинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2025 шляхом прийняття відповідного індивідуального рішення та внесення змін до пенсійної справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримує пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. З 2022 року позивач постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина. 28.11.2025 представником позивача подано заяву про припинення виплати пенсії з 01.12.2025. Станом на день подання позову жодної відповіді не надано, рішення не прийнято. Унаслідок неприйняття відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачка фактично позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання соціальної допомоги у державі постійного проживання, що призводить до тривалого обмеження її соціального забезпечення. 
Ухвалою суду від 29.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали. 
Відповідачем подано пояснення на позовну заяву. Зазначає, що ОСОБА_1 перебуваєте на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області згідно з випискою з акта огляду МСЕК від 01.10.2009 серії ЛВА– 1 № 439442 як одержувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника, особа з інвалідністю з дитинства 1 групи відповідно до Закону №1058. Згідно із статтею 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України “Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин”; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі не проходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках передбачених законом. Позивачка неодноразово зверталася до Головного управління із зверненням, щодо припинення виплати пенсії на які Головним управлінням було надано роз`яснення, що для припинення виплати пенсії відповідно до пункту 2-1 статті 49 Закону № 1058 ОСОБА_1 необхідно подати заяву та документ про тимчасове проживання за кордоном до найближчого відділу обслуговування громадян (сервісного центру), або подати заяву разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Отже, дії органів Пенсійного фонду є правомірними, такими, що відповідають чинному законодавству України. 
Представником позивача подано заперечення на пояснення та зазначив, що відповідач не спростував факту подання заяви з підтвердними документами. У своїх поясненнях відповідач не заперечує факт звернення позивачки, однак безпідставно зводить спір до формальних міркувань щодо способу подання заяви, не надаючи жодного доказу того, що подані документи були неналежними або такими, що не підлягали розгляду. Предметом спору є протиправна бездіяльність, яка полягає у неприйнятті жодного індивідуального рішення за результатами розгляду заяви позивачки, що прямо суперечить вимогам статті 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Натомість відповідач: не прийняв рішення про припинення виплати пенсії; не відмовив у її припиненні; не оформив жодного процесуального акта. 
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника та інвалідністю з дитинства 1 групи відповідно до норм Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що учасниками справи не заперечується.
Представником позивача в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про припинення виплати пенсії, яка зареєстрована Пенсійним фондом 28.11.2025.
До заяви представник позивача подав: копію усіх наявник документів про проживання ОСОБА_1 в Німечинні.
Відповіді не отримав.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не розгляду заяви, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01.01.2004 набув чинності Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV, він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-VI пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Підстави припинення та поновлення виплати пенсії унормовано ст. 49 Закону № 1058-IV.
За приписами ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Призначення та перерахунок пенсій в органах Пенсійного фонду України проводиться у відповідності до вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно із пунктом 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Як встановлено судом, представником позивача подано в інтересах ОСОБА_1 заяву про припинення виплати пенсії, оскільки постійно проживає з 2022 року у м. Аугсбург, Федеративна Республіка Німеччина.
За результатами розгляду заяви відповідач відповіді не надав, рішення по суті не прийняв. 
Верховний Суд у справі №640/16224/19 (провадження №К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, що викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно частини 5 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України “Про адміністративну процедуру” висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно зі ст.3 Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР “Про звернення громадян” заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ст. 15 Закону №393/96-ВР).
Відповідно до ст. 12 Закону України від 02 жовтня 1996 року№393/96-ВР “Про звернення громадян” дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України “Про судоустрій і статус суддів”, “Про доступ до судових рішень”, “Про запобігання корупції”, “Про виконавче провадження”, “Про адміністративну процедуру”. Якщо вирішення питань, порушених у заявах (клопотаннях) і скаргах громадян, належить до предмета регулювання Закону України “Про адміністративну процедуру”, вони розглядаються у порядку, встановленому зазначеним Законом України.
У постанові від 23.09.2024 у справі №620/2027/23 Верховний Суд, розглянувши спір щодо можливості подання заяви про призначення пенсії у формі, що передбачена Законом України “Про звернення громадян”, наголосив, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення порушеного права особи і вправі обрати найбільш ефективний захисту такого права, який відповідає характеру порушення з урахуванням обставин конкретної справи, однак, перебирання непритаманних суду повноважень суб`єкта владних повноважень неможливе за відсутності всіх умов, необхідних для втручання у дискреційні повноваження відповідного суб`єкта. Рішення, яке приймається суб`єктом владних повноважень у межах його дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає всім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).
Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).
Станом на день звернення до суду та розгляду справи відповідач не прийняв рішення за заявою позивача про припинення виплати пенсії та не надав позивачу письмової відповіді.
Відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності.
З урахуванням встановленого судом порушення відповідачем вимог чинного законодавства в частині неприйняття рішення та ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 , яка зареєтрована у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.11.2025, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 28.11.2025 з прийняттям рішення відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача в цілому є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-263 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 28.11.2025 про припинення виплати пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.11.2025 про припинення виплати пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, що викладені в цьому рішенні.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна