Справа № 127/8063/25
Провадження № 22-ц/801/420/2026
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Справа № 127/8063/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Панасюка О. С., Стадника І. М.,
секретар судового засіданні Куленко О. В.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Держава Україна в особі Харківської обласної прокуратури
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору процесуальний керівник прокурор Харківської обласної прокуратури Чекін Олександр Валерійович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка Владислава Вікторовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Іщук Т. П. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -
встановив:
В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору прокурор Харківської обласної прокуратури Чекін О. В. про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що 29 листопада 2017 року було відкрито кримінальне провадження № 42017220000001385 за ст. 364–367, ч. 3 ст. 382 КК України щодо колишнього слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_2 та процесуального керівника – прокурора Сороки М. К., які спільно допустили неправомірні дії під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014170000000291. 
При цьому вказував, що слідчі в межах кримінального провадження № 42017220000001385 не проводили досудове розслідування та необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, не усунувши недоліки, зазначені в ухвалах слідчих суддів, виносили невмотивовані та незаконні постанови про закриття кримінального провадження, виклавши у них свідомо недостовірні доводи, копії яких навмисно не спрямували на адресу позивача. Постанови про закриття кримінального провадження були скасовані ухвалами слідчих суддів, оскільки їх винесено без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, є невмотивованими та передчасними.
Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №42017220000001385 здійснював прокурор Чекін О. В., який вступивши в змову з слідчими, спільно зайнялися невластивою для цих посадових осіб діяльністю - укриттям посадових злочинів, навмисне скоєних щодо позивача фігурантами у справі і протягом тривалого часу тільки імітують розслідування та нагляд у кримінальному провадженні № 42016000000001385.
Прокурор Чекін О. В. самоусунувся від виконання свої посадових обов`язків та не забезпечував проведення досудового розслідування у розумні строки, не перевіряв законність постанов слідчого, не надавав вказівок, не ініціював питання про усунення слідчого, навмисно приховував посадові злочини, чим порушив вимоги ст. 2, 8, 9, 28, 36, 92, 284 КПК України. 
Позивач зазначав, що кримінальне провадження триває понад 87 місяців, що не є розумним строком в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, вказує, що протягом 46 місяців він був позбавлений статусу потерпілого, що обмежувало його процесуальні права. Тривала процесуальна невизначеність завдала душевних страждань, які виразилися у позбавленні відчуття захищеності, приниженні, зневаги. Бездіяльність прокурора та надмірна тривалість кримінального провадження є для нього психотравчуюючими факторами, він змушений відвідувати орган досудового розслідування, суд, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних страждань.
Щодо бездіяльності прокурора Чекіна О. В. та слідчого та порушенням розумних строків під час кримінального провадження № 42017220000001385 до ЄРДР внесені відомості № 4202400000001217 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.
Позивач зазначає, що підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність прокурора та надмірна тривалість досудового розслідування. Завдану моральну шкоду він оцінив в 590 000,00 грн, які просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року позов задоволено частково: стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що  при скасуванні постанов слідчих про закриття кримінального провадження, слідчі судді щоразу приходили до переконання про допущення істотної неповноти досудового розслідування, усунення якої потребує виконання слідчих та інших процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів; передчасність винесених постанов про закриття кримінального провадження без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів тощо. Вказані обставини свідчать про тривале невиконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, яка пов`язана з неодноразовою бездіяльністю службових осіб відповідача, що спричинило до правової невизначеності в питанні підтвердження чи спростування звинувачення посадових осіб, яке стосується прав потерпілого ОСОБА_1 , зокрема на відшкодування шкоди. Тривалість досудового розслідування понад 7 років не можна вважати розумним строком в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоби право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.
Відповідачем не було спростовано презумпцію неправомірної тривалості досудового розслідування. При цьому суд також звернув увагу, що факт неправомірної тривалості досудового розслідування по кримінальному провадженні № 42017220000001385 встановлений і під час розгляду цивільних справ № 638/9834/18 та № 638/3821/18
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер правопорушення, тривалість досудового розслідування кримінального провадження, глибину душевних страждань позивача, які є відчутними, але не критичними, а також вимоги розумності та справедливості, а тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Не погодившись із ухваленим рішенням, 26 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» заступник керівника Харківської обласної прокуратури Грюк В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017220000001385 та завданням позивачу моральної шкоди, а встановлено виконання органами досудового розслідування ухвал слідчих суддів, у тому числі щодо скасування постанов про закриття провадження, внесення відомостей до ЄРДР. Сам по собі тривалий строк досудового розслідування, що обумовлений процесуальними особливостями, складністю справи та необхідністю виконання численних судових рішень, не свідчить про протиправну бездіяльність та про підставу для покладення на державу відповідальності за завдання моральної шкоди. 
Позивач, наводячи у своїй заяві перелік дій, які на його думку свідчать про порушення його прав з боку органів прокуратури, жодним чином не зазначає, в чому конкретно порушені його права, та які саме права порушені. Жодним чином не мотивовано та не підтверджено наданими матеріалами твердження про спричинення позивачу шкоди вказаними діями. Твердження позивача про те, що він вимушений тривалий час звертатись в суди та органи досудового розслідування для захисту своїх прав взагалі не відповідає дійсності, оскільки до суду та слідчих він фактично не виїжджав та будь-якої активної участі у досудовому розслідуванні не приймав.
На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, якими встановлено факт не виконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами обласної прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження та вчинення відповідачем у справі Харківською обласною прокуратурою неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивача. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Колівошко С. М. підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. Окремо закцентувала увагу на тому, що можливість оскаржити бездіяльність органів досудового розслідування, слідства та прокурора, передбачена Главою 26 КПК України і такі питання має вирішувати слідчий суддя.
ОСОБА_1 заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та надуманими.
Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору процесуальний керівник прокурор Харківської обласної прокуратури Чекін Олександр Валерійович
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
згідно витягу з ЄРДР № 42017220000001385 від 20 лютого 2020 року 29 листопада 2017 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження № 42017220000001385 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 367, ч. 3 ст. 382 КК України, на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року щодо зобов`язання внести відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року щодо неправомірних дій старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Корбаня В. В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Сороки М. К. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014170000000291 від 23 жовтня 2014 року (а.с.7-10);
- 19 лютого 2018 року постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42017220000001385, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382 КК України, у діях старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області Корбаня В. В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Сороки М. К.(а.с.11-13);
- 06 березня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа №646/1109/18) постанова про закриття кримінального провадження № 4 2017220000001385 від 19 лютого 2018 року скасована. Скасовуючи постанову, слідчий суддя виходив з того, що не було вжито всіх заходів для встановлення кримінального правопорушення, не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, які зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, тому досудове розслідування проведене не повно, а висновок слідчого є передчасним (а.с.14);
- 20 березня 2018 року постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. закрито кримінальне провадження № 4 2017220000001385 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382 КК України у діях старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Сороки М. К. Відомості про прийняте рішення підлягають негайному внесенню до ЄРДР слідчим в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. (а.с.15-17);
- 07 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа №646/1109/18) скасовано постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. про закриття кримінального провадження від 20 березня 2018 року. Скасовуючи постанову слідчий суддя зазначив, що не було вжито всіх заходів для встановлення кримінального правопорушення, не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, які зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, тому досудове розслідування проведене не повно, а висновок слідчого є передчасним (а.с.18).
- 18 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа № 646/1109/18) скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, скасовані постанови слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. від 21 та 29 березня 2018 року про відмову у визнанні потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №4 2017220000001385 від 29 листопада 2017 року (а.с.19);
- 06 квітня 2020 року постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві Мироненко Д. І. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017220000001385 від 29 листопада 2017 року( а.с.20-21). Вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Октябрському районному суду м. Полтави від 14 січня 2021 року (справа № 554/4925/20) (а.с. 24-25);
- 25 червня 2021 року постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Дерев`яшкіна В. В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42017220000001385 від 29 листопада 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відомості про прийняте рішення внесено до ЄРДР (а.с.26-31);
- 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 оскаржив цю постанову та 07 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова вищевказану постанову слідчого ОСОБА_6 скасовано, а матеріали кримінального провадження № 42017220000001385 від 29 листопада 2017 року повернуто до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Скасовуючи цю постанову, слідчий суддя виходив, зокрема з того, що не було розглянуте питання про визнання особи потерпілим за цим кримінальним провадженням для прийняття обґрунтованого рішення та виконання інших слідчих (розшукових) дій (а.с.35);
- 17 січня 2022 року постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР Шевченка А. В. кримінальне провадження № 42017220000001385 від 29 листопада 2017 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень. Відомості про прийняте рішення внесено до ЄРДР (а.с.36-37); 
- 22 червня 2023 року ОСОБА_1 оскаржив цю постанову та 30 червня 2023 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова скасовано вищевказану постанову слідчого Шевченка А. В. про закриття кримінального провадження. Скасовуючи цю постанову, слідчий суддя зазначив, що ця постанова не містить даних про слідчі дії, проведені в ході досудового розслідування, за результатами яких слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, постанова є немотивована, прийнята передчасно та з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства (а.с.41);
- з листа заступника керівника Харківської обласної прокуратури Станіслава Муратова №31/3-76-15 від 31 серпня 2023 року, яке адресоване Вячеславу та Ельдару Ісмайлову слідує, зокрема, що досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42017220000001385 триває, виконуються необхідні слідчі (розшукові) дії, роз`яснено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора в порядку ст. 303-307 КПК України (а.с.53);
-позивач надав ряд скарг, адресованих процесуальному керівнику прокуратури першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальному провадженні слідчих територіального управління Державних бюро розслідувань Харківської області Чекіну О. В., в яких просив виконати вказівки слідчих суддів зазначених в ухвалі суду, розглянути його клопотання, видати йому пам`ятку про права потерпілого, допитати його в якості потерпілого та вчинити ряд інших слідчих дій, які на його думку були необхідними для розслідування даного кримінального правопорушення та встановлення винних осіб (а.с.42-44, 46-47, 49-51). Вказані звернення були розглянуті прокурором Чекіном О. В. та за результатом їх розгляду були надані відповідь у формі листів. Так, в листі Харківської обласної прокуратури №31/1-1062-17 від 04 серпня 2021 року повідомлено, що за результатами проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 42017220000001385, 25 червня 2021 року слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві Дерев`яшкіним В. В. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 та ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень та роз`яснено порядок оскарження дій слідчого та прокурора в порядку ст. 303-304 КПК України (а.с.48). В листі №31/1-1062-17 від 23 вересня 2021 року повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017220000001385 триває, проводяться всі необхідні слідчі дії. Крім того, роз`яснено, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності. З питань щодо невиконання або неналежного виконання слідчим своїх обов`язків під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні заявник має право звернутися до підрозділу внутрішнього контролю ДБР. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303–304 КПК України (а.с.45). В листі Харківської обласної прокуратури №31/1-1062-17 від 18 жовтня 2021 року повідомляється ОСОБА_1 , що його заяви з аналогічних питань вже розглядались обласною прокуратурою та 23 вересня 2021 року надано письмову відповідь за №31/1-1062-17 в якій роз`яснено порядок оскарження дій, рішень та бездіяльності слідчого та прокурора (а.с. 52);
- Ісмайлов В. В. та Ісмайлов Е. В. зверталися до суду з позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю органів досудового розслідування в кримінальному провадженні №42017220000001385 та неправомірна тривалість цього кримінального провадження встановлена та цій обставині надана відповідна оцінка. Постановою Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року залишено без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2019 року, частково задоволений позов ОСОБА_8 до прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України, третьої особи слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В. В., прокурора прокуратури Харківської області Сороки М. К. про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади задоволено частково (а.с. 60-63). Постановою Верховний Суд від 17 вересня 2020 року рішення як першої, так і апеляційної інстанції залишені без змін (а.с. 65-70);
- рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року у справі № 638/3821/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, частково задоволено позов ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В. В., прокурор прокуратури Харківської області Сорока М. К. про відшкодування моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю органів досудового розслідування в кримінальному провадженні №42017220000001385 (а.с.54-55,56-59);
- позивач є особою з інвалідність ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12 липня 2011 року (а.с.71). Крім того, позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з 29 липня 2024 року в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне), що підтверджується довідками Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Управління соціального захисту населення (Правобережне) від 29 липня 2024 року № 509-5003381237 та Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 21 березня 2025 року № 08/00/008/18622 (а.с.72,76 на звороті);
- з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1879 неврологічного відділення від 20 вересня 2017 року слідує, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: віддалені наслідки черепно-мозкової травми (1996 рік), посттравмативнаенцефалопатія з лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним та астенічним синдромами, вегето-судинними пароксизмами за змішаним типом; атеросклеротичний кардіосклероз, хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; стан після оперативного лікування та ПХТ СА сігмовидної кишки Т4 NO MO (07.02.2010). Коланостома, ХБП 1 ст., пієлонефріт, стадія ремісії. Парапельвикальнакиста лівої нирки великих розмірів ХПН 0 ст. (а.с.112);
- позивачем долучено до матеріалів справи висновок № 228/104 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 01 листопада 2024 року (а. с. 110) та виписку із медичної картки амбулаторного хворого від 17.03.2025 року (а. с. 111), виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 1879 за період з 08.09.2017 по 20.09.2017р. (а. с. 112) та акт судово - медичного дослідження № 4236-02/10 від 02 вересня 2010 року(а.с.113).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Відповідно до 23, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо здійснення належного процесуального керівництва з боку прокуратури, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 (понад сім років), неодноразове прийняття рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.
При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви позивача про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування. З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка Владислава Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуюча         Т. М. Шемета 

Судді:         О. С. Панасюк 

І. М. Стадник