ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2026  	Справа №607/1382/26 Провадження №1-кп/607/1140/2026	

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №12026211040000027, дані про яке 03 січня 2026 рокувнесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернопіль, українки, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , із вищою освітою, непрацюючої, заміжньої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої, РНОКПП: НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на строк 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та скасований не був.
25.11.2025 у ОСОБА_3 , яка здійснювала продаж товарів у магазині «Largo» по вул. Острозького, 14 у м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, 25.11.2025 близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні магазину «Largo» по АДРЕСА_2 , де свою підприємницьку діяльність здійснює фізична особа підприємець ОСОБА_5 , переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, із торгового стелажу викрала мобільний телефон торговельної марки «Samsung» «Galaxy A16», об`ємом пам`яті 4/128GB та вартістю 5828,25 гривень. В подальшому ОСОБА_3 з викраденим майном покинула місце вчинення злочину, чим спричинила ФОП ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 5828,25 гривень.
За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.
Окрім того, 27.11.2025 у ОСОБА_3 , яка здійснювала продаж товарів у магазині «Largo» по вул. Острозького, 14 у м. Тернополі, виник повторний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, 27.11.2025 близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , де свою підприємницьку діяльність здійснює фізична особа підприємець ОСОБА_5 , переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, із торгового стелажу повторно викрала мобільний телефон торговельної марки «POCO» «X7 Pro», виробник - «Хiaomi», об`ємом пам`яті 8/256 GB та вартістю 12963,70 гривні. В подальшому ОСОБА_3 з викраденим майном покинула місце вчинення злочину, чим спричинила ФОП ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 12963,70 гривні.
За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому, від дачі показів відмовилася на підставі ст. 63 Конституції України. Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 пред`явлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди, визнала повністю.
Окрім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, її вина у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою господарську діяльність у магазині «Largo» по вул. Острозького, 14 у м. Тернополі. Показав, що 25.11.2025 та 27.11.2025 ОСОБА_3 , яка на той час перебувала з ним у трудових відносинах, знаходячись у приміщенні магазину «Largo» по вул. Острозького, 14 у м. Тернополі, таємно, шляхом вільного доступу, із торгового стелажу викрала мобільний телефон «Samsung» вартістю 5828,25 гривень та мобільний телефон «POCO» вартістю 12963,70 гривні, чим завдала йому майнової шкоди на загальну суму 18791 гривню, яка на даний час не відшкодована. Пред`явлений до обвинуваченої ОСОБА_3 в межах даного кримінального провадження цивільний позов про відшкодування майнової шкоди підтримав повністю та просив задовольнити із наведених у ньому підстав. На суворому покаранні для обвинуваченої ОСОБА_3 не наполягав.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченої, а також стосуються речових доказів, цивільного позову та процесуальних витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши потерпілого ОСОБА_5 та дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченої, а також стосуються речових доказів, цивільного позову та процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, при викладених в обвинувальному акті обставинах, доведена повністю та кваліфікує її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченою кримінальних правопорушень, які згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкі злочини.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно з положеннями ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , висловлену в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_5 , яка не може бути залишена без належної уваги та оцінки суду і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з усіма іншими обставинами, які суд повинен врахувати при призначенні покарання у відповідності до приписів закону про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.
Підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною частиною статті можуть бути застосовані.
Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченою ОСОБА_3 призначеного покарання суд враховує, що положення ч. 1 ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, належним чином врахувавши характер вчиненого злочину, відомості про особу винного та інші обставин кримінального провадження, визначити чи можливе виправлення засудженого без відбування покарання та за наслідком цього прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
За наведеного та враховуючи характер вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, щиро розкаялася у вчиненому, що свідчить про усвідомлення нею протиправності своїх діянь та бажання стати на шлях виправлення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 75 КК України й звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 1 рік, який буде достатнім для того, щоб остання довела своє виправлення, а покладення на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченої.
На переконання суду, покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, у тому числі проти власності, та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Стосовно пред`явленого цивільного позову у даному кримінальному провадженні суд доходить таких висновків.
Потерпілим ОСОБА_5 у межах вказаного кримінального провадження, у порядку ч. 1 ст. 128 КПК України, до обвинуваченої ОСОБА_3 пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди у розмірі 18791 гривню, в обґрунтування якого зазначено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 йому завдано матеріальної шкоди на вказану суму. За наведеного, та посилаючись на положення п. 10 ч. 1 ст. 56, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 128 КПК України, ст. ст. 16, 1166, ч. 1 ст. 1177, ч. 1 ст. 1192 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», просив стягнути з обвинуваченої на його користь грошові кошти у розмірі 18791 гривню в рахунок відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
За змістом положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
За таких обставин та враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 визнала цивільний позов в даному кримінальному провадженні в повному обсязі, а також беручи до уваги, що визнання обвинуваченою цього позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги пред`явленого потерпілим ОСОБА_5 у межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_3 цивільного позову про стягнення завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди підлягає задоволенню, а тому слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 18791 гривню на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.
Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченої  ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, підлягає задоволенню повністю.
За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.
Судом встановлено, що заходи забезпечення у цьому кримінальному провадженні, в тому числі у вигляді арешту майна та запобіжного заходу не застосовувались.
Враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили. 
Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави.
Долю речового доказу слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України. 
Керуючись ст. ст. 100, 124, 129, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. 
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй 1 (один) рік іспитового строку.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на  ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченої  ОСОБА_3 – задовольнити повністю. Стягнути із  ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 (код РНОКПП: НОМЕР_2 ) – 18791 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто одну) гривню в рахунок відшкодування майнової шкоди.
На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України, речовий доказ – DVD-R диск з відеозаписом, який згідно з постановою слідчого від 20.01.2026 постановлено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження №12026211040000027 від 03.01.2026.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути із  ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз від 08.01.2026 №СЕ-19/120-26/293-ТВ в розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок; від 08.01.2026 №СЕ-19/120-26/297-ТВ в розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя	ОСОБА_1