ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/6045/25 пров. № А/857/20845/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Комшелюк Т.О. у м.Рівне) у справі № 460/6045/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача якому просив:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20100 грн з розрахунку на місяць за час перебування у розпорядженні командира внаслідок отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 15.06.2024 по 10.02.2025;
зобов`язати Військову частину Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20100 грн з розрахунку на місяць за час перебування у розпорядженні командира внаслідок отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 15.06.2024 по 10.02.2025.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що фактично термін «приданий для проходження служби у військових частинах забезпечення ТЦК, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах медичних підрозділів, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони» є тотожним терміну «обмежено придатний», а тому відповідач безпідставно не виплатив йому додаткову винагороду за час перебування у розпорядженні командира військової частини з 15.06.2024 по 10.02.2025.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, існує лише три варіанти висновку ВЛК, який відображатиметься у формі статусу придатності, непридатності до військової служби чи тимчасової непридатності.
При цьому, визначення «придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони», не є «обмежено придатними» і на них наведений Закон не розповсюджується. За наведених обставин, твердження позивача щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови у нарахуванні і виплаті додаткової винагороди у спірний період, суд вважав безпідставними та необґрунтованими.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що Військова частина НОМЕР_1 , знаходиться у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_1 не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів та на підставі рішення Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 04.07.2022 № 760/15/5662 та від 16.08.2022 № 760/15/8735 зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 як розпорядника коштів третього ступеня.
При цьому, Військова частина НОМЕР_1 утримується на окремому штаті, самостійно веде облік її особового складу, володіє необхідною інформацією щодо її особового складу, забезпечує внесення необхідних відомостей щодо військовослужбовців в обліково-послужні картки осіб рядового, сержантського і старшинського особового складу та отримання від них необхідних документів, що підтверджують ці відомості.
Отже, підставою для виплати Військовою частиною НОМЕР_2 , як органом фінансового забезпечення усіх виплат, належних позивачу протягом строку проходження ним військової служби, є розрахункові та інші документи з визначенням видів та належних до виплати сум, які надаються підпорядкованою військовою частиною НОМЕР_1 до Військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 6 солдата запасу ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця третього стрілецького відділення третього стрілецького взводу четвертої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2023 № 27 старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.01.2023 № 5-РС на посаду командира третього стрілецького взводу четверної стрілецької роти, визначено вважати таким, що з 27 січня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
17.12.2023 позивач отримав тяжке поранення, пов`язане з захистом Батьківщини. Внаслідок отриманого поранення довготривалий час перебував на лікуванні в різних медичних закладах.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 14.04.2024 № 35-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира цієї самої військової частини. Встановлено, що на час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, залишається у списках військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України.
На виконання зазначеного вище наказу командира військової частини НОМЕР_2 по особовому складу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2024 № 105, молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира другого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 15.04.2024 звільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.02.2025 № 41, молодшого сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , колишнього командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 08.01.2025 № 5-РС у запас за підпунктом «б» (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, за наявності інвалідності) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 10.02.2025 проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
Як наведено вище по тексту, 17.12.2023 позивач отримав тяжке поранення, пов`язане з захистом Батьківщини. 
Згідно довідки ВЛК від 13.05.2024 № 11960 позивачу встановлено, що отримана травма позивача є тяжка та така що пов`язана із захистом Батьківщини, на підставі 75Б, 75 В, 39 Г Розкладу хвороби графи ТДВ визначено, що він приданий для проходження служби у військових частинах забезпечення ТЦК, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах медичних підрозділів, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
17.03.2025 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо, зокрема, нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 15.06.2024 по 10.02.2025 у розмірі 20100 грн згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168.
За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 27.03.2025 повідомив, що правових підстав для виплати такої винагороди немає.
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому додаткову винагороду за час перебування у розпорядженні командира в/ч, звернувся до суду з вказаним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч. 1 стю 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає мовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 цього Закону).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та триває досі.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі-Постанова №168).
Так абзацом 7 п. 1-1 Постанови №168 передбачено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Також пунктом 2 розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260) передбачено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).
З аналізу наведеного вище слідує, що виплата додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні) лише за одночасного виконання наступних трьох умов:
1) військовослужбовець має отримати поранення (контузію, травму або каліцтву), пов`язане із захистом Батьківщини;
2) військовослужбовець має бути визнаним військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
3) військовослужбовець має бути зарахованим у розпорядження відповідних командирів.
Разом з цим, передбачено альтернативні підстави для виплати додаткової винагороди, а саме визнання обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач отримав вогнепальне поранення і згідно довідки ВЛК від 13.05.2024 № 11960, отримана травма позивача є тяжка та такою, що пов`язана із захистом Батьківщини, на підставі 75Б, 75 В, 39 Г Розкладу хвороби графи ТДВ визначено, що позивач приданий для проходження служби у військових частинах забезпечення ТЦК, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах медичних підрозділів, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Відтак, відповідно до змісту зазначеної довідки ВЛК, позивач визнаний таким, що приданий для проходження служби у військових частинах забезпечення ТЦК, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах медичних підрозділів, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції правильно погодився із твердженнями відповідача та третьої особи, що позивач не має права на отримання додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень відповідно до положень постанови КМУ № 168 та Порядку № 260 у період часу перебування у розпорядженні командира військової частини з 15.06.2024 по 10.02.2025, оскільки він не визнаний «обмежено придатними до військової служби» або «непридатними до військової служби».
Водночас колегія суддів також не погоджується із доводами позивача, як і суд першої інстанції, щодо ототожнення термінів «обмежено придатний» та «приданий для проходження служби у військових частинах забезпечення ТЦК, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах медичних підрозділів, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони».
Так, 04.05.2024 набрав чинності Закон № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», яким, серед іншого, скасовано статус «обмежено придатний». 
Міноборони наказом від 27.04.2024 № 262 затверджено зміни до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, які також набрали чинності 04.05.2024. 
Відповідно до внесених змін до цього Положення, визначено такі категорії придатності:
непридатні до військової служби з виключенням із військового обліку;
придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;
тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення від виконання службових обов`язків;
придатні.
За наведеного, суд уважає, що на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, існує лише три варіанти висновку ВЛК, який відображатиметься у формі статусу придатності, непридатності до військової служби чи тимчасової непридатності.
При цьому, визначення «придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони», не є «обмежено придатними» і на них наведений Закон не розповсюджується.
За наведених обставин, твердження позивача щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови у нарахуванні і виплаті додаткової винагороди у спірний період, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі № 460/6045/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула