ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

24 березня 2026 року   Справа № 906/83/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" 

на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 
(ухвалене о 17:10 год. у м. Житомирі, повний текст складено 12.01.2026) 

у справі № 906/83/25 (суддя Машевська О.П.) 

за позовом ОСОБА_1 

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані"

про зобов`язання надати документи

за участю представників сторін:
від позивача - Бугайчук М.В.
від відповідача - Ляшенко Р.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Житомирської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані", в якому (з урахуванням заяви позивача про закриття провадження в частині позовних вимог) просив зобов`язати відповідача засобами поштового зв`язку направити позивачу належним чином засвідчені копії :
- документів бухгалтерського обліку ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за період з 23.03.2023 по 01.12.2024;
- кадрових документів, зокрема, штатні розписи, накази про прийняття на роботу і про звільнення з роботи, про відрядження, платіжні та розрахункові відомості заробітної плати ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", за період з 23.03.2023 по 01.12.2024, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних";
- всіх платіжних документів ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", зокрема платіжні доручення, платіжні інструкції, меморіальні ордери, будь-які інші платіжні документи, за період з 23.03.2023 року по 01.12.2024;
- договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій, актів про надання послуг/виконання робіт, видаткових накладних складених за період з 23.03.2023 по 01.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані ненаданням відповідачем на запит позивача відповідних документів, що є порушенням корпоративних прав позивача.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 08.01.2026 у справі №906/83/25 позов задовольнив частково. Ухвалив Товариству з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" після набрання рішенням суду законної сили направити засобами поштового зв`язку фізичній особі ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії:
- документів бухгалтерського обліку ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" включаючи, але не обмежуючись, прибуткових та/або видаткових касових ордерів, платіжних інструкцій, актів про надання послуг/виконання робіт, видаткових накладних за період з 23.03.2023 по 01.12.2024;
- договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій до таких договорів додаткових угод та додатків до договорів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024.
Відстрочив виконання рішення суду на строк до двох місяців з дати набрання ним законної сили.
Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" на користь фізичної особи ОСОБА_1 - 3 028 грн судового збору.
Відмовив фізичній особі ОСОБА_1 у позові зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" протягом десяти днів з дати набрання рішенням суду законної сили направити засобами поштового зв`язку належним чином засвідчені копії:
- платіжних доручень, меморіальних ордерів, будь-яких інших платіжних документів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024;
- штатних розписів, наказів про прийняття на роботу і про звільнення з роботи, про відрядження, платіжних та розрахункових відомостей заробітної плати ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за період з 23.03.2023 по 01.12.2024, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".
При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивач має безумовне право на отримання інформації про діяльність товариства, а відповідач зобов`язаний зберігати та надавати документи, а у разі втрати дотриматися процедури повідомлення контролюючих органів і відновлення документів.
Судом першої інстанції враховано, що частину документів позивач отримав з інших джерел, а також що не всі документи підлягають обов`язковому зберіганню або були створені.
Відмовляючи в позові про зобов`язання відповідача надати засвідчені копії платіжних доручень, меморіальних ордерів, будь-яких інших платіжних документів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024, суд керувався тим, що з урахуванням змін в законодавстві в такий період платіжні операції підтверджувалися, зокрема платіжними інструкціями, а не платіжними дорученнями чи меморіальними ордерами. Також меморіальні ордери застосовуються у державному секторі і не поширюються на діяльність відповідача.
Крім того, суд встановив, що частину кадрових документів позивач уже отримав (штатні розписи та деякі накази), а накази про відрядження у спірний період відповідачем не видавалися. Водночас інформація про працівників, їх доходи та сплату податків міститься у податковій звітності (зокрема у формі 4ДФ), копії якої Позивач отримав від податкового органу, що дозволяє встановити відповідні обставини. З огляду на це Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині витребування кадрових документів.
Також з метою дотримання балансу інтересів сторін суд відстрочив виконання рішення на два місяці з дати набрання ним законної сили, який, на думку суду, є розумним для відновлення відповідачем втрачених документів, копії яких позивач має право отримати.
Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 15, 16, 93, 96-1, 116 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 43, 44, 45 Податкового кодексу України (далі – ПК України), ст. ст. 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012, Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 у справі № 906/83/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в позові відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована таким.
Після звернення позивача до суду із цим позовом, ОСОБА_1 направлено на його поштову адресу копії документів бухгалтерського обліку (фінансова звітність) за 2023-2024 роки на 217 аркушах, що підтверджується супровідним листом від 16.04.2025 № 16/04-2025, описом вкладення та фіскальним чеком, які містяться в матеріалах справи.
Довідками ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" від 28.05.2025, наданими суду, підтверджено відсутність у відповідача таких документів: протоколів загальних зборів за вказаний період, оскільки вони не були проведені у зв`язку з неявкою їх учасників; аудиторських висновків у зв`язку з непроведенням аудитів фінансової звітності; актів (висновків) інвентаризації та внутрішнього аудиту у зв`язку з їх непроведенням інвентаризації та внутрішнього аудиту за період з 23.03.2023 до 01.12.2024.
Тому, на стадії розгляду справи по суті суд першої інстанції постановив ухвалу від 22.09.2026 про закриття провадження у справі № 906/83/25 в частині позовних вимог.
Крім того, документи ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за 2020-2023 роки були вилучені для знищення внаслідок залиття нежитлового приміщення, яке використовувалось для зберігання документації ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані".
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність цих обставин, посилаючись на обставини, які не були предметом розгляду у справі та не досліджувалися сторонами, зокрема щодо фактичної адреси товариства, наявності орендних правовідносин та повідомлення контролюючих органів.
Враховуючи надання директором ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" всіх можливих документів, запитуваних учасником Товариства – ОСОБА_1 , Відповідач вважає, що корпоративне право учасника Товариства – ОСОБА_1 на отримання інформації про діяльність Товариства не порушено жодним чином, а тому його звернення до суду є безпідставним.
За наведеного, відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстації в частині задоволення позовних вимог та вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. 

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив, у якому не погоджується із доводами скаржника, з таких підстав.
Твердження щодо доведеності скаржником факту залиття є необґрунтованими та безпідставними, адже суд належним чином і цілком правомірно дійшов висновку, що надані відповідачем документи в своїй сукупності не доводять факту втрати саме тієї документації, яку вважає за належне витребувати позивач в межах цієї справи.
Висновок суду першої інстанції про недоведеність втрати відповідачем витребуваних позивачем документів є обґрунтованим та таким, що відповідає ст.ст. 76-79 ГПК України, та підтверджує дотримання судом не лише норм матеріального права в цілому, а і процесуального.
Суд обґрунтовано за текстом оскаржуваного рішення врахував відсутність зі сторони відповідача доказів належного користування/оренди приміщення, де нібито зберігалась документація, яку вважає за належне витребувати позивач.
Суд першої інстанції не допустив порушення принципу змагальності сторін, а, навпаки, здійснив повне, всебічне та об`єктивне дослідження доказів, поданих учасниками справи.
Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на адресу "м. Житомир, вул. Вітрука, 6Г" не є довільним чи безпідставним, а випливає з аналізу документів, складених та використаних самим Товариством у процесі його діяльності. 
Повного надання документів, щодо яких було заявлено відповідну позовну вимогу у справі № 906/83/25, Відповідачем надано не було. Документи було надано в частковій формі, про що позивач зазначав за текстом процесуальних документів поданих до суду першої інстанції.
Оскільки відповідач ухиляється від надання позивачу, як учаснику товариства відповідних документів щодо діяльності, що є порушенням приписів ст. ст. 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та корпоративних прав позивача, як учасника товариства на одержання документів про діяльність товариства, суд вірно дійшов висновку про наявність підстав для захисту права позивача на отримання документів про діяльність товариства у задоволеній частині позову.
Вважає, що Господарський суд Житомирської області, ухвалюючи оскаржуване рішення від 08.01.2026 вірно з`ясував обставини, що мають значення у справі № 906/83/25, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 у справі № 906/83/25 - без змін.
Крім того, у відзиві повідомляється, що витрати на правничу допомогу позивача становлять 40 000 грн, докази понесення котрих надаються разом із відзивом.
Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Від скаржника надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до яких відповідач вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 40 000 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаної роботи. Справа не є складною, правова позиція ґрунтується на усталеній судовій практиці, нові докази не досліджувалися, а підготовка процесуальних документів не вимагала значних витрат часу чи зусиль. Крім того, адвокат вже представляє інтереси позивача в інших справах, що додатково зменшує обсяг необхідної підготовки. Відтак, відсутні підстави вважати заявлені витрати обґрунтованими.
За наведеного, ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" не вбачає підстав для відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката у розмірі 40 000 грн.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 24.03.2026 представниця скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 у справі № 906/83/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник позивача в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
За приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача та представниці відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши в межах доводів та вимог апеляційної скарги правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що рішенням загальних зборів учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані", оформленого протоколом №01/17 від 08.06.2017, затверджено Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" в новій редакції (далі – Статут; т. 1, а. с. 16-36).
Згідно п. 4.3. Статуту учасниками (засновниками) Товариства є: фізична особа - громадянка України - ОСОБА_2 (підп. 4.3.1. п.4.3. Статуту) та фізична особа - громадянин України - ОСОБА_1 (підп. 4.3.2. п. 4.3. Статуту).
Пунктом 4.19.5. Статуту встановлено, що учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність Товариства, знайомитись з річними балансами, звітами, протоколами зборів у порядку, встановленому статутом. Учасники товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства за законом.
Виконавчим органом Товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства, є директор (п.9.3 Статуту).
Згідно витягу з ЄДР від 25.09.2023 № 43428499807 керівником юридичної особи – Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані", а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо, значиться ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 79-82).
Господарський суд Житомирської області рішенням від 16.10.2023 у справі № 906/392/23 за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" про зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково. Ухвалив Товариству з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" направити засобами поштового зв`язку у 15-денний строк з дати набрання рішенням суду законної сили фізичній особі ОСОБА_1 : засвідчені копії протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" проведених у період із моменту створення Товариства - з 24.05.2011 до дня подання до суду позовної заяви - 22.03.2023; засвідчені копію Статуту ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" в редакції 2017 року; засвідчені копії наказів і розпоряджень виконавчого органу ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за період із моменту створення Товариства - з 24.05.2011 до дня подання до суду даної позовної заяви - 22.03.2023; засвідчені копії документів бухгалтерського обліку за період з 24.05.2011 до дня подання до суду позовної заяви - 22.03.2023, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства; засвідчені копії документів кадрового обліку, зокрема, штатні розклади, накази про прийняття на роботу і про звільнення з роботи, про відрядження, про відпустки, платіжні та розрахункові відомості заробітної плати, інші документи, що регулюють питання праці і/або засвідчують трудові відносини у ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за період із 24.05.2011 до дня подання до суду позовної заяви - 22.03.2023, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"; засвідчені копії документів, що підтверджують права ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" на майно за період з 24.05.2011 до дня подання до суду даної позовної заяви - 22.03.2023; засвідчені копії актів, протоколів, висновків інвентаризації власних активів і зобов`язань, актів, протоколів, висновків внутрішнього аудиту у ТОВ " Фаворит Девелопмент Компані", накази про призначення інвентаризацій, внутрішнього аудиту, накази про призначення інвентаризаційної комісії, комісії для проведення внутрішнього аудиту, договори про проведення інвентаризації та /або внутрішнього аудитів, укладені з третіми особами за період з 24.05.2011 до дня подання до суду даної позовної заяви - 22.03.2023; засвідчені копії договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій укладених/складених за період з 24.05.2011 до дня подання до суду позовної заяви - 22.03.2023, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". В решті позову відмовив (т. 1, а. с. 52-60).
Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01.02.2024, рішення Господарського суду Житомирської області від 16.10.2023 змінив. Виключив з резолютивної частини рішення вказівку на направлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 засвідчених копій інших документів, що регулюють питання праці і/або засвідчують трудові відносини у ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за період із 24.05.2011 до дня подання до суду позовної заяви - 22.03.2023 (т. 1, а. с. 61-64).
Верховний Суд постановою від 13.06.2024 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 і рішення Господарського суду Житомирської області від 16.10.2023 у незміненій частині у справі № 906/392/23 залишив без змін (т. 1, а. с. 65-68).
В подальшому, 26.11.2024 позивач звернувся до ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" із запитом про надання йому протягом десяти днів з дати набрання рішенням суду законної сили засобами поштового зв`язку належним чином засвідчені копії витребуваних документів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024 за наведеним переліком (т. 1, а. с. 37-41).
Вказаний запит був отриманий відповідачем 28.11.2024 (т. 1, а. с. 42).
Як вказує позивач, відповіді на такий запит надано не було.
Тому, 06.01.2025 представником позивача - адвокатом Бугайчуком Максимом Володимировичем було направлено адвокатський запит вих. № 01/25 від 06.01.2025 (т. 1, а. с. 43-50).
Адвокатський запит вих. № 01/25 від 06.01.2025 запит був отриманий відповідачем 08.01.2025 (т. 1, а. с. 51).
Відповідач, у відповіді №16-01/2025 від 16.01.2025 на такий запит, надало позивачу документи, які були в нього наявні на 131 аркуші, перелік котрих наведений в додатку (т. 1, а. с. 85).
Вказана відповідь була отримана позивачем 23.01.2025 (т. 1, а. с. 88).
Також у іншій відповіді №16-01/2025 від 16.01.2025 адресованій адвокату Бугайчуку М.В., відповідач повідомив про направлення документів позивачу (т. 1, а. с. 86-93).
21.01.2025 ОСОБА_1 , як учасник ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", звернувся із цим позовом до суду зобов`язати Товариство надіслати йому протягом десяти днів з дати набрання рішенням суду законної сили засобами поштового зв`язку належним чином засвідчені копії витребуваних документів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024 за наведеним переліком.
У відповідь на адвокатський запит № 22/25 від 29.01.2025 адвоката Бугайчука М.В., Головне управління ДПС у Житомирської області листом № 3687/6/06-30-01-02 від 03.02.2025 повідомило, що згідно даних картотек ІКС "Управління документами" за період з 06.06.2024 по 31.12.2024 будь-які листи від ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" не надходили (т. 1, а. с. 116-118). 
Крім того, відповідач із заявою № б/н від 06.06.2024 звернувся до ТОВ "Комфорт-"Плюс 1", в якому повідомив про виявлення затоплення каналізаційними відходами нежитлового приміщення загальною площею 188,8 кв.м , VIII черга, розташованого по вул. Вітрука ,6 "Г" у м. Житомирі, у якому зберігалася документація товариства. Просив вжити заходи щодо виявлення причин настання цієї події, усунути її наслідки тощо (т. 1, а. с. 201).
Наказом № 03-з від 10.06.2024 "Про створення комісії для фіксації пошкодження документів та їх вилучення для знищення" створено комісію у складі голови комісії головного бухгалтера Галини Сероветник та члена комісії директора Ірини Струтинської для вилучення документів для знищення (т. 1, а. с. 201).
ТОВ "Комфорт-"Плюс 1" листом № 10/06-01 від 10.06.2024 повідомило Товариство про усунення причини затоплення нежитлового приміщення, яка виникла через проведення власниками житлових квартир , розташованих над цим приміщенням ремонтних робіт, в ході яких було змито в загальну каналізацію будинку залишки будівельних неорганічних матеріалів, які разом з органічними відходами розлилися через сантехнічні отвори каналізаційної системи, розташованої на першому поверсі, та затопили нежитлове приміщення. Обсяг пошкодження майна визначено Актом про залиття приміщення від 06.06.2024 (т. 1, а. с. 202).
Актом про залиття приміщення від 06.06.2024 зафіксовано пошкодження каналізаційними відходами документацію Товариства за 2020-2023 роки: видаткові, прибуткові накладні, акти на списання, договори купівлі-продажу, господарські договори, податкові накладні (видані, отримані), податкова звітність, банківські виписки, заробітна плата , каса, а також орхтехніка (три ноутбуки) (т. 1, а. с. 202 на звороті).
Актом № 1 від 10.09.2024 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду визначено перелік документів, які втратили практичне значення внаслідок їх залиття каналізаційними відходами для вилучення та знищення . Так, у числі таких документів вказано 83 договори купівлі-продажу за 2020-2023 роки на 1 707 аркушах (т. 1, а. с. 203).
Під час розгляду справи по суті, Господарський суд Житомирської області ухвалою від 22.09.2025 задовольнив клопотання фізичної особи ОСОБА_1 від 19.09.2025 про закриття провадження в частині позовних вимог. Закрив провадження у справі №906/83/25 в частині позовної вимоги зобов`язати ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" протягом десяти днів з дати набрання рішенням законної сиди засобами поштового зв`язку направити ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії :
- протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", проведених у період з 23.03.2023 по 01.12.2024; 
- аудиторських висновків за результатами аудитів фінансової звітності ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", проведених за період із з 23.03.2023 по 01.12.2024; 
- актів, протоколів, висновків інвентаризації власних активів і зобов`язань; актів, протоколів, висновків внутрішнього аудиту у ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", наказів про призначення інвентаризацій, внутрішнього аудиту, наказів про призначення інвентаризаційної комісії, комісії для проведення внутрішнього аудиту, договорів про проведення інвентаризації та/або внутрішнього аудитів, укладених з третіми особами, за період з 23.03.2023 по 01.12.2024 з підстав відсутності ( не створення) цих документів юридичною особою. 
Постановив продовжити з 22.09.2025 розгляд по суті позовної вимоги зобов`язати ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" протягом десяти днів з дати набрання рішенням законної сиди засобами поштового зв`язку направити ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії :
- документів бухгалтерського обліку ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" за період з 23.03.2023 по 01.12.2024; 
- кадрових документів, зокрема, штатні розписи, накази про прийняття на роботу і про звільнення з роботи, про відрядження, платіжні та розрахункові відомості заробітної плати ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", за період з 23.03.2023 по 01.12.2024, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних";
- всіх платіжних документів ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані", зокрема платіжні доручення, платіжні інструкції, меморіальні ордери, будь-які інші платіжні документи, за період з 23.03.2023 по 01.12.2024; 
- договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій, актів про надання послуг/виконання робіт, видаткових накладних складених за період з 23.03.2023 по 01.12.2024 (т. 3, а. с. 61-63).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Частиною 1 статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
Відповідно до ч. 6 ст. 96-1 ЦК України корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
Пунктами 1, 5 частини 3 статті 96-1 ЦК України встановлено, що учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників врегульовані Законом України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що учасники товариства мають право отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.
Частиною 1 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства.
Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.
Частиною 5 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.
Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.
Відтак внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 906/157/19, від 03.12.2020 у справі № 910/13808/19, від 24.12.2020 у справі № 911/73/20).
За змістом п 4.19.5. Статуту учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства, знайомитись з річними балансами, звітами, протоколами зборів у порядку, встановленому статутом. Учасники товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства за законом.
Тому, доводи скаржника про те, що ненадання окремих документів не порушує корпоративне право позивача на отримання інформації відхиляються судом апеляційної інстанції.
Водночас, для задоволення позову про зобов`язання товариства надати учаснику документи, які товариство зобов`язане йому надати, суд має встановити наявність відмови товариства у наданні документів та врахувати здійснення або нездійснення самим учасником товариства конкретних дій для отримання запитуваних документів.
Між тим із вище встановлених обставин справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із листами, а його представник – із адвокатськими запитами щодо одержання від відповідача пакету документів.
При цьому, частина документів була надана позивачу після звернення до суду із цим позовом, а деякі отримані з інших джерел.
Вказане стало підставою для закриття провадження у справі щодо певних позовних вимог, а також часткової відмови в позові.
Такі обставини учасниками справи у заявах по суті справи, на стадії апеляційного провадження не заперечуються.
В той же час, відповідач заперечуючи проти задоволення позову, посилається на знищення документів, унаслідок їх затоплення.
Як зазначено вище, відповідач із заявою № б/н від 06.06.2024 звернувся до ТОВ "Комфорт-Плюс 1", в якому повідомив про виявлення затоплення каналізаційними відходами нежитлового приміщення загальною площею 188,8 кв.м , VIII черга, розташованого по вул. Вітрука ,6 "Г" у м. Житомирі, у якому зберігалася документація товариства. Просив вжити заходи щодо виявлення причин настання цієї події, усунути її наслідки тощо (т. 1, а. с. 201).
Наказом № 03-з від 10.06.2024 "Про створення комісії для фіксації пошкодження документів та їх вилучення для знищення" створено комісію у складі голови комісії головного бухгалтера Галини Сероветник та члена комісії директора Ірини Струтинської для вилучення документів для знищення (т. 1, а. с. 201).
ТОВ "Комфорт-"Плюс 1" листом № 10/06-01 від 10.06.2024 повідомило Товариство про усунення причини затоплення нежитлового приміщення, яка виникла через проведення власниками житлових квартир , розташованих над цим приміщенням ремонтних робіт, в ході яких було змито в загальну каналізацію будинку залишки будівельних неорганічних матеріалів, які разом з органічними відходами розлилися через сантехнічні отвори каналізаційної системи, розташованої на першому поверсі, та затопили нежитлове приміщення. Обсяг пошкодження майна визначено Актом про залиття приміщення від 06.06.2024 (т. 1, а. с. 202).
Актом про залиття приміщення від 06.06.2024 зафіксовано пошкодження каналізаційними відходами документацію Товариства за 2020-2023 роки: видаткові, прибуткові накладні, акти на списання, договори купівлі-продажу, господарські договори, податкові накладні (видані, отримані), податкова звітність, банківські виписки, заробітна плата , каса, а також орхтехніка (три ноутбуки) (т. 1, а. с.202 на звороті).
Актом № 1 від 10.09.2024 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду визначено перелік документів, які втратили практичне значення внаслідок їх залиття каналізаційними відходами для вилучення та знищення. Так, у числі таких документів вказано 83 договори купівлі-продажу за 2020-2023 роки на 1 707 аркушах (т. 1, а. с. 203).
Апеляційний господарський суд вказує, що наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, а 22.06.2015 зареєстровані в Міністерстві юстиції України за №736/27181 Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених (далі - Правила).
Відповідно до п. 1 р. 1 Правил, ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.
Тому посилання представниці скаржника на те, що Правила не є обов`язковими для відповідача, а форму акту, передбаченого Правилами, було використано як доступну, спростовуються викладеним.
Відтак, згідно із п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8 гл. 3 "Складання актів про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, та знищення документів" р. V "Експертиза цінності документів" Правил, на підставі поданих структурними підрозділами актів про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, що підлягають знищенню у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, та проведеної експертизи цінності документів в архіві установи складається акт про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, за формою, наведеною в додатку 15 до цих Правил. Акт структурного підрозділу оформлюється у вигляді таблиці, що містить графи, передбачені зведеним актом про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ. Акт підписує керівник структурного підрозділу.
Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, складається у двох примірниках, як правило, на справи всієї установи. Якщо в акті зазначено справи кількох структурних підрозділів, їх найменування зазначаються перед групою заголовків справ цього підрозділу. Назви однорідних справ, відібраних до знищення, вносяться в акт під загальним заголовком із зазначенням кількості справ, уключених до кожної групи. Акти про вилучення документів для знищення мають валову нумерацію, починаючи з № 1.
Установи, у діяльності яких не утворюються документи НАФ, подають схвалені ЕК установи акти про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, разом з описами справ з кадрових питань (особового складу) на розгляд ЕПК (ЕК) державної архівної установи, ЕК архівного відділу міської ради, у зоні комплектування якої перебуває установа.
У разі внесення до акта про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, первинної фінансової та бухгалтерської документації установа додає до нього довідку про проведення перевірки контролюючими органами або ревізії чи державного фінансового аудиту з питань дотримання податкового, митного та іншого законодавства (крім державного фінансового аудиту окремих господарських операцій) органами державного фінансового контролю.
У довідці також зазначаються відомості про наявність або відсутність:
фінансових операцій, що відповідно до вимог законодавства підлягають фінансовому моніторингу, за зазначені в акті роки;
спорів (суперечок), порушення кримінальних справ, відкриття судами проваджень у справах.
Довідка підписується керівником установи та скріплюється печаткою установи (за наявності).
Погоджені (схвалені) акти про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, затверджуються керівником установи, після чого установа має право знищити документи.
Справи, відібрані для знищення, передаються організаціям із заготівлі вторинної сировини за накладними, у яких зазначається вага макулатури, що передана для переробки. Дата здачі документів, їх вага та номер накладної вказуються в актах про вилучення документів для знищення.
Якщо до акту про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, включено 100 справ, а також документи "Для службового користування", такі документи знищують шляхом невідновлюваного подрібнення чи спалювання або іншим способом. При цьому в кінці акта додатково робиться запис про знищення відповідних документів із зазначенням прізвищ, ініціалів членів ЕК установи, наприклад:
Справи № 25 ДСК, № 30 ДСК, № 80 ДСК знищено шляхом невідновлюваного подрібнення.
Члени ЕК:
(підпис, власне ім`я, прізвище)
(підпис, власне ім`я, прізвище)
(підпис, власне ім`я, прізвище)
Дата.
Враховуючи, що відповідно до Акту № 1 від 10.09.2024 було відібрано для знищення 14 справ, то вони мали бути передані організації із заготівлі вторинної сировини за накладними, у яких мало б бути зазначено вагу макулатури, що передано для переробки, а дата здачі документів, їх вага та номер накладної – зазначена у такому акті.
Доводи представниці скаржника, що через затоплення документів водою із каналізації, вони не приймалися підприємствами із заготівлі вторинної сировини, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставин звернення до таких підприємств та отримання відмови.
Крім того, у відповідності до п. п. 1, 6 15 глави 8 "Перевіряння наявності та стану справ" розділу VIII "Забезпечення збереженості архівних документів" перевіряння наявності та стану справ проводиться з метою встановлення фактичної наявності справ, що значаться за описами, виявлення відсутніх документів та їх розшуку, оцінки фізико-хімічного та технічного стану документів, виявлення та обліку документів, що потребують реставраційного та іншого спеціального оброблення.
Фізичний стан справ оцінюється шляхом їх візуально перегляду. У процесі перевіряння фізичного стану підлягають виявленню:
документи, уражені цвіллю, комахами;
документи з пошкодженням основи;
документи з пошкодженням тексту;
вологі документи.
Якщо в ході перевіряння виявлено невиправно пошкоджені справи, про це складається відповідний акт за формою, наведеною в додатку 34 до цих Правил. Акт схвалюється ЕК установи та затверджується керівником установи. На підставі акта невиправно пошкоджені справи вилучаються для знищення.
Матеріали справи не містять доказів складання відповідачем акту про невиправні пошкодження справ (документів), який мав передувати акту про вилучення для знищення документів.
Також, апеляційний господарський суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.
Згідно з ч. 4 ст. 89 ЦК України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.
В силу ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку.
Згідно із п. 45.2. ст. 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться зокрема відомості про місцезнаходження юридичної особи.
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").
Суд апеляційної інстанції вказує, що із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: 10024, Україна, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Івана Сльоти, будинок 49д.
Звертаючись до ТОВ "Комфорт -"Плюс 1" із заявою № б/н від 06.06.2024, про затоплення каналізаційними відходами нежитлового приміщення загальною площею 188,8 кв.м, VIII черга у будинку по вулиці Вітрука, 6 "Г" у м. Житомирі, відповідач оформив таку заяву на бланку службового документа з надрукованою постійною інформацією щодо юридичної адреси: 10024, м. Житомир, вул. І.Сльоти, 49Д та фактичної адреси: 10025, м. Житомир, вул. Вітрука,6 .
Також за адресою: 10025, Україна, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Вітрука, будинок 6 зареєстроване ПрАТ "Фаворит Компані" (код 13579674), керівником якого теж є Струтинська Ірина Ігорівна.
При цьому, матеріали господарської справи № 906/83/25 не містять належних доказів на підтвердження у відповідача речового права на використання ним саме нежитлового приміщення загальною площею 188,8 кв.м, VIII черга у будинку по вулиці Вітрука, 6 "Г" у м. Житомирі для зберігання документації.
Щодо доводів відповідача про те, що використання ним вказаного приміщення не були предметом та підставою позову, апеляційний господарський суд відмічає, що вони і не могли бути предметом та підставою позову, а суд першої інстанції надавав оцінку доказам, котрі подав відповідач.
Крім того, відповідач звертаючись до суду із апеляційною скаргою та вважаючи, що суд помилково дослідив таку обставину, оскільки вона не була підставою позову, не подав, з дотриманням положень ст. 269 ГПК України докази на спростування відповідних висновків суду першої інстанції, а лише заперечує проти них.
Колегія суддів зауважує, що абз. 1 п. 44.1. ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пункт 44.5 статті 44 ПК України визначає, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.
У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Таким чином, вказана норма ПК України чітко передбачає, що у разі втрати документів платник податків зобов`язаний протягом 5 днів письмово повідомити контролюючий орган із підтвердженням обставин втрати та відновити ці документи протягом 90 календарних днів, після надходження повідомлення до контролюючого органу.
Законодавець не передбачив можливість вибору поведінки для платника податків у вигляді неповідомлення контролюючого органу. 
Вище вказано, що у відповідь на адвокатський запит № 22/25 від 29.01.2025 адвоката Бугайчука М.В., Головне управління ДПС у Житомирської області листом № 3687/6/06-30-01-02 від 03.02.2025 повідомило, що згідно даних картотек ІКС "Управління документами" за період з 06.06.2024 по 31.12.2024 будь-які листи від ТОВ "Фаворит Девелопмент Компані" не надходили.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено саме належними та допустимим доказами обставин втрати, пошкодження документів, та відповідно неможливість їх надання.
Суд апеляційної інстанції зважає і на те, що відповідач, у випадку втрати документів, на чому він наполягає, має у відповідності до ст. 44 ПК України, відновити втрачені документи. 
Посилання відповідача, що ухвалене рішення не може бути виконане, з огляду на відсутність в нього документів не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки: не відновлення відповідачем документів не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивача; вказане питання має вирішувати під час виконання рішення; судом першої інстанції надано відстрочку у виконанні саме для відновлення відповідачем документів, на втраті котрих він наполягає. 
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.
З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 у справі № 906/83/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" - без задоволення.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.
Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".
Конституційне право кожного на правничу допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Положеннями статті 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК України строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України.
Колегія суддів вказує, що у відзиві на апеляційну скаргу зазначений розрахунок витрат пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 40 000 грн, заявлено про розподіл судових витрат, а також до відзиву були подані відповідні докази на понесення таких витрат.
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Крім того, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може також відступити від вказаного у частині четвертій статті 129 ГПК України загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зауважує, що докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу були подані до закінчення судових дебатів. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надавалася Адвокатським бюро "Максима Бугайчука".
Зокрема, 18.06.2025 між Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" (Адвокатське бюро) та ОСОБА_1 (Клієнт) був укладений Договір № 16/25 про надання правничої допомоги (далі Договір; т. 3, а. с. 188-190) відповідно до п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором.
Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, зокрема, представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта в судах всіх інстанцій та юрисдикцій (пункти 2.1, 2.1.1 Договору).
Відповідно до п. 4.1. Договору вартість наданої правової (правничої) допомоги визначається в додатках до Договору, які узгоджуються Сторонами під час укладання Договору. Адвокатське бюро самостійно після одержання від Клієнта замовлення на надання правової (правничої) допомоги, та виставляє Клієнту відповідний рахунок. При розрахунку вартості наданої правової (правничої) допомоги враховується час та обсяг витрачений Адвокатським бюро.
Згідно із п. 4.5. Договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.
Відповідно до Додатку № 8 від 23.02.2026 до Договору, сторони узгодили, що Адвокатське бюро має надати правничу допомогу Клієнту з приводу представництва та захисту інтересів в Північно-західному апеляційному господарському суді у справі № 906/83/25, а Клієнт має оплатити Гонорар за надану правничу (правову) допомогу, який включає надання правової допомоги, який є фіксованим та становить 40 000 грн (т. 1, а. с. 187).
Також стороною позивача надано акт наданих послуг № 10 від 25.02.2026, рахунок на оплату № 15 від 25.02.2026, квитанцію № 2918929751 від 07.01.2026, про оплату гонорару у розмірі 40 000 грн за надання правничої допомоги у справі № 906/83/25 згідно з пунктом 2 додатку № 8 від 23.02.2026 до Договору (т. 1, а. с. 184-186).
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Суд зазначає, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Як вказано вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у додаткових постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тому, з огляду на викладене, враховуючи розумну необхідність судових витрат для цієї справи, оцінюючи надані юридичні послуги та враховуючи заперечення позивача, критерій розумної необхідності судових витрат для конкретної цієї справи, апеляційний господарський суд враховує таке.
Суд враховує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Зі змісту відносин, що складися між позивачем та Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" вбачається, що ними був погоджений фіксований розмір гонорару в сумі 40 000 грн.
При цьому, суд зважає на те, що в межах перегляду справи судом апеляційної інстанції, позивачу була надана правова допомога, котра полягала у підготовці відзиву на апеляційну скаргу, його подання, а також представлення інтересів позивача в одному судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене в сукупності, з огляду на складність цієї справи, зважаючи на подані відповідачем заперечення, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обсяг наданих позивачу юридичних послуг та їх вартості, є обґрунтованим та підтвердженим в загальному розмірі 10 000 грн, і в такій сумі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 у справі № 906/83/25 - без змін.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" (10024, Україна, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Івана Сльоти, будинок 49д, код 37711948) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Господарському суду Житомирської області видати наказ на виконання цієї постанови.
4. Справу № 906/83/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" березня 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є.