Справа № 462/7568/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова
в складі головуючого судді Мруць І.С.
за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.,
справа № 462/7568/25
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення майна в натурі та припинення права спільної часткової власності,
за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Федчика Сергія Васильовича,

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просила виділити їй в натурі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна 51/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 213,2 кв.м, житловою 93,1 кв.м, а саме: на першому поверсі тамбур площею 3,9 кв.м., (літ1-1) частину холу пл.3,4 кв.м (літ.1-2), вбиральню пл. 1,1 м. (літ1-4), ванну пл.5.1 кв.м (літ.1-5), житлову кімнату пл.18,4 кв.м (літ 1-6). На другому поверсі частину коридору пл.1,8 кв.м (літ 1-7), частину житлової кімнати пл.9,7 кв.м (літ 1-8), житлову кімнату пл.11,2 кв.м (літ 1-9), житлову кімнату п.11,3 кв.м (літ 1-10) на мезоніні частину коридору пл.2,5 кв.м (літ.1-11), житлову кімнату пл.11,3 кв.м (літ 1-13). Всього корисної площі 79,7 кв.м, в підвальному приміщенні виділено тамбур І пл. 1,6 кв.м., приміщення підвалу IV пл.27,5 кв.м.; припинити право спільної часткової власності на 51/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить спільна частка (розмір частки 51/100) житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Інша 49/100 частки будинку належать її колишньому чоловіку ОСОБА_2 . Житловий будинок між ними поділено, проте він так і залишається спільною частковою власністю, що перешкоджає їй самостійно користуватися у повній мірі її частиною житлового будинку, оскільки у ньому відсутні комунікації. Судовим рішенням про поділ майна подружжя не виділено їй в натурі та не припинено права спільної часткової власності на житловий будинок, а тому для виготовлення будь яких документів чи на земельну ділянку чи на підведення комунікацій до її частини житлового будинку, їй необхідно отримати згоду іншого співвласника житлового будинку, який такої згоди не надає, і як їй повідомив, надавати не буде. 
Ухвалою суду від 17.10.2025 року позовну заяву залишено без руху та в подальшому недоліки усунено.
Ухвалою судді від 28.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено дату та час розгляду.
У судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала. Пояснила, що вони з відповідачем є колишнім подружжям, від шлюбу мають двоє дітей. Рішенням суду у 2009 році між ними проведено розподіл будинку по АДРЕСА_1 . Після ухвалення рішення судом, вона з дітьми там не проживала, ніяких робіт не проводила. Відповідач залишився проживати у своїй частині будинку разом із новою сім`єю. 
Зазначає, що у її частині будинку відсутні комунікації, тому вона зверталася до Львівобленерго із цим питанням, однак їй було відмовлено та роз`яснено можливість приєднання до таких комунікацій після поділу будинку між співвласниками. Так само, вона не може вирішити питання про передачу їй у власність частини земельної ділянки, оскільки немає згоди усіх співвласників будинку.
На час подання позову вона має потребу розпорядитися своєю часткою будинку, а відтак просить суд виділити таку частину в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна.
Представник позивачки у судовому засіданні підтримав доводи викладені у позовній заяві та зауважив, що питання виділення майна в натурі мало бути вирішене під час ухвалення рішення про поділ майна подружжя у 2009 році. Вважає, що оскільки такі вимоги сторонами у справі про поділ майна подружжя не заявлялися та рішення в цій частині судом не приймалося, то таке питання слід вирішити шляхом задоволення відповідного позову. 
Відповідач ОСОБА_2 копію позову отримав, відзиву на позов не подав, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. 
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.04.2010 року, ухвалено
-провести розподіл будинковолодіння згідно судово-будівельної експертизи від 26.03.2008 року по першому варіанту.
-визнати за ОСОБА_1 право власності на приміщення під літ.Б-2 будинку АДРЕСА_1 , а саме: на першому поверсі – тамбур площею 3,9 кв.м. (літ.1-1), частину холу пл.3,4 кв.м. (літ.1-2), вбиральню пл.1,1 м. (літ.1-4), ванну пл.5,1 кв.м (літ.1-5), житлову кімнату пл.18,4 кв.м. (літ.1-6). На другому поверсі – частину коридору пл.1,8 кв.м (літ.1-7), частину житлової кімнати пл.9,7 кв.м (літ 1-8), житлову кімнату пл.11,2 кв.м (літ.1-9), житлову кімнату пл.11,3 кв.м (літ.1-13). Всього корисної площі 79,7 кв.м., в підвальному приміщенні виділити тамбур І пл.1,6 кв.м, приміщення підвалу V пл.27,5 кв.м., а всього у підвалі 29,1 кв.м., загальною вартістю 125 786 грн. із влаштуванням дверних розрізів: добудувати сходову клітку та обладнати кухню.
-визнати за ОСОБА_2 право власності на приміщення під літ.Б-2 будинку АДРЕСА_1 , а саме: на першому поверсі – частину холу площею 16,4 кв.м (літ.1-2), кухню площею 9,3 кв.м (літ 1-3), на другому поверсі будинку – частину коридору площею 13,1 кв.м (літ.), частину житлової кімнати площею 15,1 кв.м (літ.1-8), на мезоніні – частину коридору площею12,4 кв.м (літ.1-11), житлову кімнату площею 17,3 кв.м (літ.1-12). Загальна корисна площа вказаних приміщень складає 83,6 кв.м., в підвальному приміщенні виділити котельну ІІ площею 8,9 кв.м., приміщення підвалу ІІІ площею 13,5 кв.м, а всього в підвалі 22,4 кв.м., загальною вартістю 120 333 грн. з облаштуванням дверних прорізів, добудувати вхідні сходи, облаштувати ванну, вбиральню та люк для входу в приміщення підвалу, а також покласти обов`язок по встановленню стін, які необхідні для реального розподілу будинковолодіння між сторонами.
-зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями, що є у його приватній власності, у будинку під літ.Б-2 по АДРЕСА_1 та вселити його у вказане приміщення (а.с.12,13).
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24.09.2013 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності 51/100 реальну частину будинку АДРЕСА_1 , а саме: на першому поверсі – тамбур площею 3,9 кв.м., (літ 1-1) частину холу пл.. 3,4 кв. м. (літ. 1-2), вбиральню пл.. 1,1 м. (літ. 1-4), ванну пл.. 5,1 кв.м. (літ. 1-5), житлову кімнату пл.. 18,4 кв.м. (літ. 1-6). На другому поверсі – частину коридору пл.. 1,8 кв.м. (літ. 1-7), частину житлової кімнати пл.. 9,7 кв.м (літ 1-8), житлову кімнату пл.. 11,2 кв.м. (літ 1-9), житлову кімнату пл.. 11,3 кв.м. (літ 1-10) на мезоніні – частину коридору пл.. 2,5 кв.м. (літ. 1-11), житлову кімнату пл.. 11,3 кв.м. (літ 1-13). Всього корисної площі 79, 7 кв.м., в підвальному приміщенні виділено тамбур І пл.. 1,6 кв.м., приміщення підвалу IV пл.. 27,5 кв.м. (а.с.14).
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 10.07.2014 року на підставі рішень Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2009 року та від 24.09.2013 року зареєструвала право спільної часткової власності на 51/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.10.2025 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належать відповідно 49/100 та 51/100 будинку АДРЕСА_1 (а.с.34).
На підтвердження доводів своєї позовної зави позивачка подала суду копію рішення Залізничного районного суду від 28.04.2015 року, яким встановлено порядок користування позивачкою та відповідачем земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , копію відповіді Управління земельних ресурсів ЛМР від 09.04.2025 року, якою управління повідомило ОСОБА_3 про те, що питання передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку може розглядатись після надходження до Львівської міської ради відповідного звернення від усіх співвласників будинку із пакетом документів, а також – копію відповіді ПрАТ «Львівобленерго» від 02.04.2025 року, якою товариство повідомило ОСОБА_1 про те, що за адресою АДРЕСА_1 улаштовано засіб обліку відповідно до законодавства; після поділу будинку АДРЕСА_1 на самостійні об`єкти нерухомого майна, подати заяву про приєднання (збільшення потужності) можна, долучивши відповідні документи (а.с.71,72).
Виходячи з наведеного, судом було вирішено питання про поділ майна подружжя, визначено конкретні приміщення у будинку, які належать сторонам у справі, та належні їм частки відповідно до виділених приміщень. 
При цьому, суд звертає увагу, що судом визнано право власності за ОСОБА_1 на ці приміщення із влаштуванням нею дверних прорізів. Також їй належало добудувати сходову клітку та обладнати кухню, а ОСОБА_2 – облаштувати дверні прорізи, добудувати вхідні сходи, облаштувати ванну, вбиральню та люк для входу в приміщення підвалу, а також встановити стіни, які необхідні для реального розподілу будинковолодіння між сторонами.
Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Відповідно до підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу в Україні житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості.
Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.
Введеними у дію з 1 січня 2006 року Державними будівельними нормами України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затвердженими наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80, житлові будинки класифіковано на одноквартирні та багатоквартирні (Додаток Б).
Одноквартирним житловим будинком є індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.
Проте, з огляду на наведене та враховуючи термінологію та правовий статус квартири, визначені статтею 382 Цивільного Кодексу України, в даному випадку під одноквартирним житловим будинком слід розуміти будинок, який містить кімнати.
Саме до таких "кімнатних" житлових будинків можна віднести індивідуальний (садибний) житловий будинок або, як зазначено у Податковому кодексі Україні, будинки садибного типу.
Так, Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 830/19568, передбачено, що індивідуальний (садибний) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного у ній проживання та яка складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.
Тобто, будинок чи його частина як окремий об`єкт нерухомого майна повинен відповідати певним технічним вимогам та нормам, що підтверджується належними документами. 
У судовому засіданні позивачка зазначила, що жодних робіт на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2009 року вона не здійснювала та станом на час розгляду справи вона не має наміру та можливостей проводити такі роботи. Позивачка вказала, що має гостру необхідність продати свою частку. Оскільки це майно є у спільній частковій власності, вона не має можливості розпорядитися таким. 
Водночас, суд зауважує наступне.
Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі (ст.362 ЦК України).
Відтак, позивачка не вказала, в чому саме полягає неможливість розпорядитися своєю часткою у спільній власності. 
Доводи ОСОБА_1 у судовому засіданні про те, що вона практично уклала угоду, однак покупець відмовився від такої угоди, оскільки майно перебуває у спільній частковій власності, не можуть бути в даному випадку єдиною підставою для висновку про порушення прав, свобод чи законних інтересів позивачки відповідачем, та задоволення позовних вимог.
Принцип, згідно з яким суди не можуть підміняти відповідні органи державної влади чи місцевого самоврядування, є фундаментальним у правовій системі України. Він випливає з принципу розподілу влади (стаття 6 Конституції України) та повноважень судів.
Так, позивачкою не обгрунтовано належними доказами неможливість оформлення частки у будинку як окремого об`єкту нерухомого майна у спосіб звернення до відповідних органів, зокрема, установ, які здійснюють технічну оцінку об`єктів нерухомого майна, органів місцевого самоврядування, тощо, після виконання співвласником нерухомого майна рішення суду в частині влаштування дверних прорізів, добудови сходової клітки, облаштування кухні.
Заявляючи позовні вимоги про виділення їй в натурі у власність як окремого об`єкту нерухомого майна 51/100 частки житлового будинку, позивачка не подала суду доказів, які б свідчили про технічну відповідність цих приміщень вимогам чинного законодавства для таких об`єктів, а також про наявність непереборних обставин, які унеможливлюють реєстрацію нею права власності на ці приміщення як на окремий об`єкт нерухомого майна у встановленому порядку. 
Суд критично ставиться до доводів позивачки як на підставу позовних вимог про неможливість передачі їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку у зв`язку із відсутністю згоди співвласника будинку ОСОБА_2 , оскільки право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані (ч.3 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
У судовому засіданні позивачка також звернула увагу, що існують неврегульовані питання щодо розміру земельної ділянки, оскільки відповідач відгородив частину виділеної їй в користування земельної ділянки. 
Відповідь ПрАТ «Львівоблененрго» позивачці стосується роз`яснення порядку приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж та під час зміни технічних параметрів електроустановок замовників, та не спростовує попередніх висновків суду. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачкою не доведено обставин, на які вона посилається у своєму позові, а відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення майна в натурі та припинення права спільної часткової власності - відмовити.
Сплачений судовий збір у розмірі 15140 гривень – залишити за позивачкою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивачка – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач – ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2026 року.

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць