Справа № 357/6288/26
3/357/2330/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина Дубановська 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши в м. Біла Церква справу про адміністративне правопорушення за протоколом ВАД № 135288 від 08 квітня 2026 року відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (далі – протокол), 

У С Т А Н О В И В:

згідно із протоколом, 08 квітня 2026 року близько 20 год 40 хв за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно свого онука (дитини) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме виганяв з дому, чим завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
У ході розгляду, ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнав, заперечував, що вчинив домашнє насильство, надавав працівникам поліції відповідні письмові пояснення. Пояснив, що він алкогольні напої не вживає, однак його онук почав вживати слабоалкогольні напої, не допомагає по прибиранню будинку, тому він лише проводив виховну з ним бесіду, з будинку не виганяв. На наступний день вони примирились, онук зробив належні висновки. 
За результатами розгляду, суддя керується такими положеннями закону та дійшла до таких висновків.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII, домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Відповідно до ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, -
тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, -
тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суддя, дослідивши протокол, надані до нього докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Суддя дійшла такого висновку, з огляду на таке.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173 КУпАП може виражатися у формі домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
У свою чергу, економічне насильство передбачає умисне позбавлення постраждалої особи житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Суд не компетентний розв`язати родинний конфлікт у порядку КУпАП. Не кожен конфлікт - домашнє насильство.
Окрім того, у разі вчинення економічного насильства, серед іншого, необхідно довести, зокрема, що постраждала особа мала право на це майно або користувалася ним.
Так, до протоколу долучено письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 08 квітня 2026 року, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08 квітня 2026 року, згідно якої визначено низький рівень небезпеки.
Натомість, доданими до протоколу доказами, вказаних у обставин у суті адміністративного правопорушення не доведено, адже не зазначено про настання будь-якого із зазначених вище наслідків, а докази їх настання не підтверджуються матеріалами справи та викладені обставини у суті протоколи не доведено письмовими доказами.
У зв`язку з викладеним, суддя вважає, що постановлені у вину ОСОБА_1 дії, про які зазначено у протоколі, не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки психічне та економічне насильство не підтверджене наданими доказами.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, … усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, керуючись ст. 247 КУпАП, суддя 

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області	Ірина ДУБАНОВСЬКА