Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.03.2026  	Справа №607/24631/25 Провадження №2/607/998/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Герчаківської О. Я.,
з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради про визнання права власності,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Собчук В. К., звернувся до суду із позовом до Байковецької сільської ради про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Федів О. С. із заявою про державну реєстрацію речового права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . 
05 березня 2025 року державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви № 77623128, яке мотивоване тим, що подані документи містять суперечності, а саме: спірне домоволодіння згідно правовстановлюючих документів належало чотирьом членам колишнього колгоспного двору, тоді як земельна ділянка кадастровий № 6125280600:02:001:1706 зареєстрована за одним членом – позивачем; у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1989 року та інформаційній довідці БТІ № 591 від 11 червня 2024 року прізвище голови колгоспного двору зазначено як « ОСОБА_2 », тоді як у заяві про державну реєстрацію та в усіх особистих документах – « ОСОБА_1 ». 
08 квітня 2025 року державним реєстратором Федів О. С. прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78269066, через вказані вище розбіжності.
Таким чином, у ОСОБА_1 існують перешкоди у реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що породжує необхідність захисту цих прав у судовому порядку.
Відтак, позивач просив суд визнати за ним право власності по 1/5 частки на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 159,0 кв.м, житловою площею 73,3 кв.м, у порядку визначення частки члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.
Ухвалою судді від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/24631/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 10 лютого 2026 року, витребувано від Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області належним чином засвідчені витяги з погосподарської книги № 1 Байковецької сільської ради народних депутатів с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області за 1991-1995 рр., станом на 15 квітня 1991 року, під номером об`єкту погосподарського обліку 37, стосовно будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також відомості про зареєстрованих мешканців.
03 березня 2026 року на виконання ухвали суду від 10 лютого 2026 року від Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла запитувана інформація.
У судовому засіданні, яке відбулося 18 березня 2026 року суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Собчук В. К. в судове засідання не з`явився, проте подав заяву у якій, просив суд проводити розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача Байковецької сільської ради у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, при вирішенні питання покладається на думку суду.
За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30 березня 1989 року, житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є ОСОБА_2 , на праві особистою власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів № 81 від 28 березня 1989 року та записано до реєстрової книги № 1, стор. № 43, за реєстром № 43 30 березня 1989 року.
За змістом інформаційної довідки Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації № 591 від 11 червня 2024 року, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок літ. «А» з прибудовою і цокольним поверхом, загальною площею 160,7 кв.м, житловою площею 74,4 кв.м, по АДРЕСА_1 , зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 березня 1989 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 43. 
Згідно довідки № 25/03.3-04 від 21 лютого 2021року, виданої Байковецькою сільською радою, житловий будинок в АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року - двір колгоспний, членами двору були: голова двору – ОСОБА_1 , 1953 року народження, дружина ОСОБА_3 , 1959 року народження, дочка ОСОБА_4 , 1981 року народження, дочка ОСОБА_5 , 1985 року народження, син ОСОБА_6 , 1990 року народження.
10 травня 2024 року на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , усього під забудовою 210 кв. м., під основною будівлею 139 кв. м., під господарськими допоміжними будівлями і спорудами - 71 кв. м.
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 068774 від 14 травня 2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,11 га в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, з кадастровим номером 6125280600020011706.
ОСОБА_1 26 лютого 2025 року звернувся із заявою про державну реєстрацію прав на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, побудованого у 1988 - 1991 роках, належить колишньому колгоспному двору. 
Рішенням про зупинення розгляду заяви № 77623128 від 05 березня 2025 року державний реєстратор прав на нерухоме майно О. Федівзупинено розгляд Заяви до усунення розбіжностей у правовстановлюючих документах. На обґрунтування рішення вказано, що 28 березня 1989 року головою виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів ОСОБА_2 , як голові колгоспного двору, який складається із 4 (чотирьох) членів, видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , та Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації вчинено реєстровий напис та записаний в реєстрову книгу № 1, стор. № 43, за реєстром № 43, проте як вбачається із виписки з погосподарської книги - довідки № 25/03.3-04, виданої 21 лютого 2025 року Байковецькою сільською радою, станом на 15 квітня 1991 року під номером об`єкту погосподарського обліку 37, знаходиться житловий будинок в АДРЕСА_1 , колгоспний двір членами якого були: ОСОБА_1 , 1953 р.н. - голова сім`ї; ОСОБА_3 , 1959 р.н. - дружина; ОСОБА_4 , 1981 р.н. - дочка; ОСОБА_5 , 1985 р.н. - дочка; ОСОБА_6 , 1990 р.н. - син. Також як вбачається із відомостей Державного земельного кадастру, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6125280600:02:001:1706 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,11 належить ОСОБА_1 . Документ, що посвідчує право, відсутній.Таким чином, подані заявниками документи щодо перебування спірного будинковолодінняу власності чотирьох членів колишнього колгоспного двору та перебування земельної ділянки, на якій розташоване вказане будинковолодіння, у власності одного з них, суперечать один одному. Крім того, у свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1989 року, інформаційній довідці № 591, виданій Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 11 червня 2024 року, прізвище, ім`я, по батькові голови колгоспного двору зазначено як « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_1 ».
08 квітня 2025 року державним реєстратором О. Федів прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78269066, через вказані вище розбіжності.
Відповідно до витягу з по господарської книги № 1 Байковецької сільської ради народних депутатів за 1991-1995 року, № 03.3-08/478 від 19 лютого 2026 року, виданого Байковецькою сільською радою, житловий будинок в АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року - двір колгоспний, членами двору були: голова двору – ОСОБА_1 , 1953 року народження, дружина ОСОБА_3 , 1959 року народження, дочка ОСОБА_4 , 1981 року народження, дочка ОСОБА_5 , 1985 року народження, син ОСОБА_6 , 1990 року народження. 
За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно–правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З введенням в дію з 01 липня 1990 року Закону СРСР, а з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18 липня 1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123ЦК УРСР (редакції 18 липня1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Отож, при вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , відносився до типу колгоспного двору, і після ліквідації колгоспних дворів, 1/5 його частка стала належати ОСОБА_1 .
Позивач задля реєстрації своєї частки у майні звернувся до державного реєстратора, який відмовив йому у проведенні реєстраційних дій, оскільки були розбіжності в частині кількості членів колгоспного двору, яка не узгоджувалася з одноосібним правом на землю, яке оформлене на ОСОБА_1 , та зазначення по батькові позивача містило неточності.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.
Стаття 31 Закону передбачає, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 , площею 0,11 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд перебуває в власності ОСОБА_1 , що в частині анкетних даних відповідає інформації його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який видано Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській області 03 грудня 1998 року.
Відповідно до витягу з погосподарської книги № 1 Байковецької сільської ради народних депутатів за 1991-1995 року, № 03.3-08/478 від 19 лютого 2026 року, який судом описано вище, членами двору були: голова двору – ОСОБА_1 , 1953 року народження, дружина ОСОБА_3 , 1959 року народження, дочка ОСОБА_4 , 1981 року народження, дочка ОСОБА_5 , 1985 року народження, син ОСОБА_6 , 1990 року народження. 
Водночас згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за вищевказаною адресою належить колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є ОСОБА_2 , на праві особистою власності. 
Вивчивши матеріали справи, суд звертає увагу на те, що розбіжності щодо членів колгоспного двору пов`язані із тим, що на момент оформлення свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок – 30 березня 1989 року, син позивача ОСОБА_6 ще не народився, а допущена органом, який видав це свідоцтво описки при написанні по батькові ОСОБА_1 , яка продубльована в інформаційній довідці, та на яку покликається реєстратор, не може обмежувати його у праві власності на майно, яке беззаперечно підтверджене документами, які суд дослідив та описав вище.
Відтак, спірні правовідносини мають місце за обставин, коли у позивача виникло право власності на частку у житловому будинку за вищевказаною адресою, однак він не може зареєструвати своє право на це майно через розбіжності в документах, які мають місце не з його вини, однак є перешкодою для оформлення ОСОБА_1 частки у речовому праві. 
Також суд звертає увагу на те, що підстави виникнення права спільної часткової власності, зазначені у статті 87 ЗК України, не є вичерпними та розширюються іншими положеннями цього кодексу. 
Так, в силу ст. 120 ЗК України у разі наявності спільної часткової власності на будинок декількох власників, такі власники набувають право спільної часткової власності на земельну ділянку біля будинку. У разі наявності бажання кожен із співвласників спільної часткової власності має право на отримання особисто у власність частину земельної ділянки відповідно до частки, що йому належить. Питання про виділення належної власнику частки в натурі (на місцевості) вирішується за угодою між усіма співвласниками. У разі недосягнення згоди співвласниками, питання вирішується в судовому порядку.
Отож, за встановлених судом обставин, співвласники колгоспного двору мають право на отримання особисто у власність частини земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_1 , відповідно до частки, що їм належить - кожному по 1/5 частині житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що вирішується за угодою між усіма співвласниками або в судовому порядку.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 37 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» – з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відтак, в силу встановлених судом обставин, позов  ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради про визнання права власності на майно підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/5 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка ним набута як членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.
У зв`язку з тим, що позивач просить залишити судові витрати за ним, дане питання судом не вирішується.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76–78, 83, 206, 258–268, 273, 352–355 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В : 
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка ним набута як членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Байковецька сільська рада, код ЄДРПОУ: 04394846, адреса місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 43, с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, 47711.

Головуючий суддя         Герчаківська О.Я.