18.03.26
22-ц/812/601/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 469/1222/25
Номер провадження 22-ц/812/601/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
18 березня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , подану в її інтересах 
адвокатом Петренко Оленою Миколаївною 
на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Волощук О.О., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (надалі - ТОВ «Глобал Спліт») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а:

У червні 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 19 жовтня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0070/82/0166150, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 11 900 грн, зі сплатою процентів за користування коштами на рівні 45,0% річних строком на 48 місяці, а саме з 19 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2020 року.
За умовами договору після закінчення строку користування кредитом, клієнт повинен звернутися до банку з листом про відмову від подовження строку користування кредитом. Однак, відповідач не зверталася з даним листом до банку, тому банк розцінював це як згоду клієнта на продовження строку користування кредитом, у зв`язку з цим термін дії кредитного ліміту був пролонгований до 19 жовтня 2024 року. 
09 квітня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір №114/2-31-F про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №010/0070/82/0166150 від 19 жовтня 2026 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП». 
В подальшому, 22 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір відступлення прав вимоги №22/02/22-LN, відповідно до умов якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Глобал Спліт».
У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 21 жовтня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 13 408,03 грн, яка складається з основного боргу станом в сумі 5990,17 грн та заборгованості по відсоткам в сумі 7417,86 грн. 
08 квітня 2025 року на адресу ОСОБА_1 була відправлена вимога про необхідність сплати заборгованості по кредиту протягом 30 календарних днів. 
Посилаючись на викладене та не то, що в добровільному порядку кредитна заборгованість не сплачена, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь вказану заборгованість, а також понесені судові витрати.
21 жовтня 2025 року представником відповідача надано письмові пояснення, в яких заперечувала проти задоволення позову. Зазначає, що відповідач не була письмово повідомлена про зміну кредитора у зобов`язанні. Не погоджується з розміром заборгованості, яка вказана у позові. Вважає, що з наданих документів не можливо встановити факт передачі позивачу зобов`язань відповідача на підставі договорів відступлення прав вимоги. Відсутнє документальне підтвердження належними та допустимими доказами перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок відповідача, як і відсутній детальний розрахунок простроченої заборгованості по кожному платіжному періоду та підстави її нарахування. Матеріли справи не містять доказів, які підтверджують реальний розмір отриманого кредиту та всіх складових заборгованості, відсутня повна інформація про рух коштів по рахунку. 
Також звертає увагу суду, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо продовження сторонами строків виконання зобов`язань, у зв`язку з чим, вважає що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 
Крім того просила стягнути з позивача витрати на надання понесених відповідачем правничої допомоги в розмірі 18 500 грн.
Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №010/0070/82/0166150 від 19 жовтня 2016 року в розмірі 13 408, 03 грн. та 2 422,40 грн судового збору.
Задовольняючи позов суд, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором та наявність, у зв`язку з цим, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 13408,03 грн, яка підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем та є належним доказом у справі, до того ж відповідачем контррозрахунок не надано.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Петренко О.М. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме факт надання грошових коштів позичальнику і відповідно не надано до суду жодних належних та допустимих доказів видачі ОСОБА_1 банківської картки, відкриття рахунку на її ім`я, а також виписки з рахунку, з якого можна було б встановити факт користування відповідачкою банківською карткою, використання нею кредитних коштів та наявність у неї заборгованість за кредитом.
До того ж, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а тому не є належним доказом існування боргу. 
Також ж, посилання на витяг з реєстру боржників як на існування заборгованості відповідача перед позивачем, належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи і таке та встановлено судом, що 19 жовтня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0070/82/0166150.
Відповідно до базових умов кредитування підпунктів статті 1 договору: з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій за КР. Максимальний ліміт кредиту за договором складає двісті тисяч гривень.
В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт. Розмір поточного ліміту кредиту, на дату укладення договору складає: 11 900 грн, в подальшому встановлюється та визначається відповідно до статті 1 договору; строк, протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту: сукупність періодів, протягом яких банк визначає поточний ліміт відповідно до статті 1 договору.
На дату укладання договору строк користування кредитом становив 48 місяців, що починається з 19 жовтня 2016 року та закінчується 19 жовтня 2020 року (п.1.4. договору).
Відповідно до підпунктів 1.5.-1.6. договору, процентна ставка за користування кредитом фіксована 45,0% річних; процентна ставка за користування недозволеним овердрафтом 45,0% річних.
Згідно з підпунктом 1.7. договору, рахунок клієнта, до якого встановлюється ліміт кредиту (КР) відкритий на умовах договору банківського обслуговування поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. З моменту укладання договору, схема обслуговування банком КР клієнта змінюється з дебетової на дебетово-кредитну.
Підпунктом 1.8. договору визначено, що рахунок клієнта в банку, відкритий з метою зарахування заробітної плати та здійснення договірного списання - №1047585600.
Відповідно до п. 1.13. договору, клієнт має право отримувати кредит протягом встановленого пунктом 1.4. договору строку користування кредитом. Без укладання додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від подовження строку користування кредитом. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після подовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода клієнта на подовження строку користування кредитом. В разі настання обставин, передбачених п. 2.1 або п. 2. 4 договору, строк користування кредитом може бути подовжений банком без перевипуску платіжної карти, виготовленої банком до КР клієнта з метою виконання обов`язку клієнта щодо погашення кредиту без права його отримання.
Згідно з п.3.10 договору, клієнт самостійно контролює наявність заборгованості за кредитом, суму та наявність невиконаних грошових зобов`язань за кредитом. Для цього клієнт має право в будь-який час здійснити запит відповідної інформації, зателефонувавши до інформаційного центру банку, або шляхом запитування з використанням офіційної сторінки банку в мережі інтернет виписки по КР, в якій зазначається інформація щодо розміру грошових зобов`язань клієнта за договором, що підлягає погашенню.
Відповідно до пунктів 7.1-7.3 статті 7 договору, банк у встановленому законодавством України порядку має право без згоди клієнта відступити свої права та вимоги за договором будь-якій особі або обтяжити ці права іншим чином на умовах договору. У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосується умов кредитування, в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок. Банк повідомляє клієнта про факт відступлення права вимоги шляхом відправлення письмового повідомлення рекомендованим листом за адресою клієнта, зазначеною в договорі.
Відповідно до п. 9.1 договору, договір є змішаним та містить в собі умови кредитного договору та умови договору страхування життя, здоров`я та працездатності.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань станом на 23 лютого 2022 року за кредитним договором утворилась заборгованість, загальна сума якої становить 5 990,17 грн та складається з тіла кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості АТ «Райффайзен Банк Аваль». 
Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 після закінчення строку користування кредитом продовжила користуватись кредитними коштами, тим самим надала свою згоду на подовження строку користування кредитом.
09 квітня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено Договір №114/2-31-F про відступлення прав вимоги з подальшими додатковими угодами, відповідно до якого право вимоги за договором № 010/0070/82/0166150 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП».
Згідно п. 2.4. вказаного вище договору внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі(ах) боржників, та набуває права грошової вимоги первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр боржників доповнює, а не замінює попередній. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього викупу.
Відповідно до реєстру боржників від 25 лютого 2022 року до договору про відступлення прав вимоги №114/2-31-F, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №010/0070/82/0166150 від 19 жовтня 2016 року у сумі 5 990,17 грн, що складається основної суми заборгованості.
Згідно розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань станом на 30 вересня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 7 983,77 грн, яка складається з: 5 990,17 грн - заборгованість за основним зобов`язанням та 1 993, 60 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 
В подальшому 22 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір відступлення прав вимоги №22/02/22-LN з додатковими угодами, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №010/0070/82/0166150, укладеним ОСОБА_1 19 жовтня 2016 року перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». 
Відповідно до реєстру боржників від 17 жовтня 2022 року до договору про відступлення прав вимоги № №22/02/22-LN від 22 лютого 2022 року ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №010/0070/82/0166150 від 19 жовтня 2016 року у сумі 7 983,77 грн, яка складається з: 5 990,17 грн - заборгованість за основним зобов`язанням та 1 993, 60 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Згідно розрахунку ТОВ «Глобал Спліт» зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 23 червня 2025 року у позичальника утворилась загальна сума за період з 17 жовтня 2022 року по 19 жовтня 2024 року у розмірі 13 408,03 грн, яка складається: з 5990,17 грн - основної заборгованості та 7417,86 грн (1993, 60 грн + 5 424,26 грн) - заборгованості за процентами.
08 квітня 2025 року ТОВ «Глобал Спліт» направлено вимогу ОСОБА_1 в якій повідомило, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №22/02/22-LN від 22 лютого 2022 року, яке в свою чергу стало новим правонаступником та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості. Також було запропоновано розглянути пропозицію щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором шляхом погашення частини боргу, а саме оплата суми 13408,03 грн.
Вказана вимога була залишена без задоволення, сума кредитної заборгованості ОСОБА_1 в добровільному порядку не була сплачена.
За такого, ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог та задоволення їх у повному обсязі.
З таким висновком суду колегія погоджується виходячи з наступного.
Звертаючись з позовом, ТОВ «Глобал Спліт» посилалось на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах.
Так, факт укладання кредитного договору з АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідачкою не оспорювався, але наявність заборгованості та визначений позивачем її розмір заперечувались нею.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на відповідача.
Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України). 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).
Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Положеннями статті 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно умов вищевказаних договорів про відступлення права вимоги та відповідно до вимог ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Глобал Спліт» набуло статусу нового кредитора.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як встановлено, відповідачці над дату укладення договору 19 жовтня 2016 року надано кредитні кошти у розмірі поточного ліміту 11 900 грн, який також вказано у заяві на отримання кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 13 408,03 грн, яка складається: з 5990,17 грн - основна заборгованість та 7417,86 грн заборгованість за відсотками на користь ТОВ «Глобал Спліт», яке відповідно до договорів про відступлення права вимоги набуло статусу нового кредитора та право грошової вимоги за договором від 19 жовтня 2016 року.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається з матеріалів справи позивач ТОВ «Глобал Спліт» набуло право вимоги за кредитним договором від 19 жовтня 2016 року до ОСОБА_1 22 лютого 2022 року, до суду звернулося до суду 30 червня 2025 року.
У пункті п.9.10 до кредитного договору №010/0070/82/0166150 від 19.10.2016 сторони узгодили між собою, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років. 
До того ж, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року ( з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року,№500 від 17 червня 2020 року,№641 від 22 липня 2020 року,№760 від 26 серпня 2020 року,№956 від 13 жовтня 2020 року,№1236 від 09 грудня 2020 року,№104 від 17 лютого 2021 року,№405 від 21 квітня 2021 року,№611 від 16 червня 2021 року,№855 від 11 серпня 2021 року,№981 від 22 вересня 2021 року,№1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.
17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-IX пункт 19 було викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущено позовну давність при зверненні до суду, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 листопада 2024 року №911/79/24.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості АТ «Райффайзен Банк Аваль» в якому послідовно відображено усі проведені операції (зняття готівки, безготівкові платежі та інш.) по картковому рахунку ОСОБА_1 згідно договору від 19 жовтня 2016 року.
До того, ж відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами неотримання нею кредитних коштів, що є її процесуальним обов`язком. 
Посилання в апеляційній скарзі на неналежний розрахунок кредитної заборгованості також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки поданий розрахунок позивачем ТОВ «Глобал Спліт» відповідає умовам договору й вимогам законодавства, відповідачкою не спростований, й сумнівів у колегії суддів не викликає.
Також є безпідставними твердження про незрозумілість нарахування процентів, оскільки як вбачається з наданого розрахунку позивачем, відсотки нараховувалися на суму боргу 5 990,17 грн за кожен день у сумі 7,39 грн, виходячи з річної процентної ставки 45% згідно умов договору, загальна сума яких за період з 17 жовтня 2022 року по 19 жовтня 2024 року становить 5 424,26 грн.
До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що заборгованість за процентами, яку просить стягнути з відповідачки позивач становить 7 417,86 грн ( 1993,60 грн + 5 424,26 грн), а відтак підлягають відхиленню посилання в апеляційній скарзі на те, що заборгованість за процентами у розмірі 7 983,77 грн є незрозумілою, оскільки це загальна сума заборгованості на дату відступлення права вимоги на користь ТОВ «Глобал Спліт», яка складається з основної заборгованості - 5 990,17 грн + заборгованості за процентами - 1993, 60 грн. 
Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Петренко Оленою Миколаївною залишити без задоволення.
Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.