Справа № 946/3558/25 
Провадження № 2/946/1036/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання – Воронової В.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 23 жовтня 2025 уточнив та просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити, що частки ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0830 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер – 5110600000:01:033:0137 є рівними та становлять по 1/5 частці кожному; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/5 частку земельної ділянки площею 0,0830 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер – 5110600000:01:033:0137.
Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С. №153/02-14 від 27 червня 2022 року йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстроване за життя спадкодавця, частки у праві власності на земельну ділянку не були визначені за життя спадкодавця.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове зсідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 належить 2/9 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 серпня 1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2/4162, що також підтверджено довідкою №359, виданою 16 липня 2025 року КП «Ізмаїльське МБТІ».
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 27 серпня 1991 року уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 27 серпня 1994 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС.
Відповідно до вимог статті 22 КпШС України 1969 року (закон, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин з приводу майна набутого у шлюбі) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Таким чином, оскільки 2/9 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 набула в період шлюбу з ОСОБА_1 , суд вважає, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 28 КпШС України 1969 року, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить по 1/9 частці житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім цього в судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльської міської ради Одеської області за №6685-VІІ від 02 квітня 2020 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0830 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність  ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,0830 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить  ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209316982 від 18 травня 2020 року, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності, тобто частка кожного власника складає 1/5 частину.
Частиною 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування – на підставі договору оренди.
Згідно до ст. 1216 ЦК України – спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30 липня 2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене майно.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно ст. 1233 ЦК – заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до заповіту, посвідченого 18 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2909, 2910 ОСОБА_5 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81983834 від 25 липня 2025 року, наданої приватним нотаріусом Гончаровою О.С., заповіт ОСОБА_5 від 18 жовтня 2018 року, зареєстрований за № 2909, 2910 не змінювався та не скасовувався.
Після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1241 ЦК України, особи, які мають право на обов`язкову частку, відсутні.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України – для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено будинковою книгою на вищезазначений будинок, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину.
Письмовою відповіддю Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С. №153/02-14 від 27 червня 2022 року йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстроване за життя спадкодавця, частки у праві власності на земельну ділянку не були визначені за життя спадкодавця.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1233, 1234, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 62, код ЄДРПОУ 26569223), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визначити, що частки ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0830 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер – 5110600000:01:033:0137 є рівними та становлять по 1/5 частці кожному.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/5 частку земельної ділянки площею 0,0830 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер – 5110600000:01:033:0137.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено та підписано 20 березня 2026 року. 

Суддя: 	О.Я.Присакар