Єдиний унікальний номер: 378/276/26 
Провадження № 2/378/344/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року   Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді    Марущак Н.  М. 
за участю секретаря   Гончарук Ю. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище Київської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 з посиланням на те, що 20.04.2019 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20.04.2019-010000467. 
29.02.2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу № 290224-11, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором.
Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 10680,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1680,00 грн. - заборгованість по відсотках, 3000,00 грн. - штраф. 
Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 10680 грн., понесені витрати на сплату судового збору 2662,40 грн. 
Ухвалою Ставищенського районного суду від 19.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 34).
В судове засідання представник позивача ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» не з`явився, про час та місце розгляду справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 38, 41), в позовній заяві справу просить розглядати без участі представника товариства (а. с. 5 зв.).
Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 42). 
Враховуючи те, що у встановлений судом строк відповідачка письмового відзиву на позов не подала, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 ст. 178 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
20.04.2019 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) № 20.04.2019-010000467 шляхом акцепту оферти та підписання заявки одноразовим ідентифікатором «N6399» (а. с. 17, 23-25).
Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 гривень на строк 14 календарних днів з дати отримання; - період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту, процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1680 грн. 
Згідно з п. 1.1. Договору (Оферти) за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 1.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п.1.3. Договору протягом трьох робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитодавець надає Позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів міститься в окремому документі та є невід`ємною частиною кредитного договору. Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (п. 2.1 Договору).
Згідно з п. 2.3. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу (п. 2.4 Договору).
Відповідно до п. 5.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.
Факт надання кредитних коштів в сумі 6000 грн. підтверджується карточкою субконто Контрагенти, договори за 20.04.2019 -22.12.2025, в якій зазначено, що кошти в сумі 600 грн. 20.04.2019 перераховані ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору № 20.04.2019-010000467 (а. с. 10).
29.02.2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено Договір факторингу № 290224-11 (а. с. 13 - 16).
Відповідно до п. 5.1.1 зазначеного Договору факторингу Фактор має право набувати право вимоги до Боржника на всі суми, відступлені йому Клієнтом, згідно цього договору.
Згідно з п.п. 2.4., 2.5. зазначеного Договору факторингу право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передачі Переліку (Додаток 1). Пiсля пiдписання Актy приймання-передачi Перелiку до Фактора переходять вci права та обов`язки Клiєнта, як сторони, якi виникли на пiдставi Кредитного договору в обсязi i на умовах, що iснують на момент укладення цього Договору.
Відповідно до акту прийому-передачі переліку №1 за вказаним Договором факторингу № 290224-11 від 29.02.2024 року ТОВ «Споживчий Центр» передав, а ТОВ «Новий Колектор» прийняв Перелік № 1 (а. с. 11).
На виконання умов зазначеного договору надано перелік № 1 (Додаток 2 до вищевказаного договору факторингу), в якому відповідачка ОСОБА_1 зазначена як боржник під порядком № 14123 за кредитним договором № 20.04.2019-010000467 від 20.04.2019, за яким заборгованість становить 10680,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1680,00 грн. - заборгованість по відсотках, 3000,00 грн. - штраф (а. с. 26 – 27).
Згідно з довідкою про розмір заборгованості від 04.03.2026, наданою позивачем (а. с. 12) заборгованість ОСОБА_1 за договором № 20.04.2019-010000467 від 20.04.2019 року станом на 04.03.2026 складає 10680,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1680,00 грн. - заборгованість по відсотках, 3000,00 грн. - штраф.
Разом з тим, обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу, позивач посилався на п. 5.4. Договору, яким передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.
Суд вважає недоведеним розмір заборгованості по штрафу в сумі 3000 грн, оскільки із наявних в матеріалах справи доказів, доказів, зокрема довідки субконто та довідки про розмір простроченої заборгованості, не вбачається механізму (способу) нарахування зазначеної суми штрафу та періоду, за який його нараховано, а пункт 5.4 договору передбачає нарахування штрафу в розмірі 2% у перший день невиконання, але не передбачає від якої суми такі мають нараховуватися, як наслідок в задоволенні вимог у вказаній частині позову необхідно відмовити.
Схожі за змістом обставини встановлені Львівським апеляційним судом в постанові від 04 вересня 2025 року у справі № 465/8838/24 та Кропивницьким апеляційним судом в постанові від 10 квітня 2026 року у справі № 396/1542/25.
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч. ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.
Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним договором та його припинення відповідачка суду не надала та не спростувала доказів, наданих позивачем. 
З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 20.04.2019 підлягають задоволенню в сумі 7680,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1680,00 грн. - заборгованість по відсотках, які є обгрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (71,91%) в сумі 1914,53 гривень судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 625, 626, 628, 629, 638, 1054 ч. 1 ч. 2, 1077 ч. 1  ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором № 20.04.2019-010000467 від 20.04.2019 року в сумі 7680 (сім тисяч шістсот вісімдесят) гривень та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1914 (одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять) гривень 53 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», (01133, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13, офіс 601, Код ЄДРПОУ 43170298).
Відповідач -  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).
Повне рішення складено 21 квітня 2026 року.

Суддя        Н.  М.  Марущак