Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Справа№200/9/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025 № 046350021206 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 ОСОБА_1 , згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1- 5/2018(746/15);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 2 ОСОБА_1 періоди роботи з 27.11.2013 по 10.09.2015, з 11.09.2015 по 06.11.2015;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 30.06.1992 по 23.07.1992, з 24.07.1992 по 01.07.1993, з 05.07.1993 по 31.12.1998;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 13.11.2025 згідно з пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020. 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку та має необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком№2, проте відповідач відмовив у призначенні пенсії, з посиланням на недосягнення пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи. Позивач вважає рішення протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки вважає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 пенсійний орган повинен керуватись п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15). 
Відповідач надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що у позивача не підтверджений пільговий стаж за списком №2 та з урахуванням наданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення складав 24 років 11 місяців 16 днів. Також станом на дату звернення Позивача із заявою про призначення пенсії вона досягла 52 років 11 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. 2 п. 2 ст. 114 Закону №1058. 
Ухвалою судді від 06.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази у справі.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією ID-паспорта громадянки України № НОМЕР_1 , довідкою про реєстрацію місця проживання від 05.07.2019.
13.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області для розгляду заяви позивача.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025 номер справи 046350021206 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового та недосягненням необхідного пенсійного віку, передбаченого стажу, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, згідно з вказаним рішенням, вік заявниці - 52 роки 11 місяців 28 днів, страховий стаж роботи становить 24 роки 11 місяців 16 днів, пільговий стаж за Списком № 2 — невизначений.
При цьому зазначено, що за результатами розгляду документів до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки від 02.07.1992 НОМЕР_2 у зв`язку з дописом дати народження особина титульній сторінці трудової книжки, яке не обумовлено належним чином, що є порушенням вимог 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58. 
Вказано, що до пільгового стажу не зараховано:
- періоди роботи відповідно до довідки від 09.04.2024 № 111, оскільки в довідці відсутнє посилання на списки виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- періоди роботи відповідно до довідки від 12.11.2025 № 07, оскільки надана довідка не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Додаток № 5), зокрема: зазначено не вірне посиланням на списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинні на період роботи заявника та відсутнє посилання на статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася з цим позовом до суду.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною першою статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV. 
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з цим, пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону №1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:
- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
- атестація робочих місць;
- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті “а” для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах “б”-“з” для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті “а”- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах “б”-“з”- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами “б”-“г” статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Суд зазначає, що на дату подання заяви про призначення пенсії вік позивача становив більше 52 років, страховий стаж роботи, визначений відповідачем складав 24 роки 11 місяців 16 днів, пільговий стаж невизначений.
Разом з цим, згідно з вказаними вище рішенням до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи у зв`язку з невідповідністю довідок про пільговий стаж роботи та до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно із записами трудової книжки у зв`язку з дописом дати народження на титульній сторінці трудової книжки.
Звертаючись до суду, позивач просить зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 27.11.2013 по 10.09.2015, з 11.09.2015 по 06.11.2015 та до страхового стажу періоди роботи з 30.06.1992 по 23.07.1992, з 24.07.1992 по 01.07.1993, з 05.07.1993 по 31.12.1998.
Суд розглядає справу в межах позовних вимог.
Так, дослідивши записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , суд зазначає, що на титульній сторінці трудової книжки в графі дата народження зазначено ім`я по батькові позивача та число, місяць та рік народження.
При цьому, трудова книжка містить наступні записи щодо спірних періодів:
ДВАТ Центральна збагачувальна фабрика «Росія» ДП ДХК Селидіввугілля» 
- 30.06.1992 – 23.07.1992 – учень підсобного робочого (запис №1);
- 24.07.1992 - 01.07.1993 - учень маляра штукатура, маляр штукатур (запис №2-5). 
ЦЗФ «Росія»
- 05.07.1993 – 19.07.2000 – машиніст конвеєрів 2 розряду (запис №6-7).
Вказані вище записи містять посилання на номер та дату наказу, завірені підписом відповідальної особи та завірені печаткою підприємства. 
Будь-яких порушень внесення зазначених записів відповідачем під час розгляду питання про призначення пенсії позивачу не встановлено.
Суд зазначає, що статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.
Згідно зі спірним рішенням, позивачу відмовлено у зарахуванні загального стажу на підставі трудової книжки від 02.07.1992 НОМЕР_2 в зв`язку з дописом дати народження особи на титульній сторінці трудової книжки, яке не обумовлено належним чином, що є порушенням вимог 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України29.07.1993№58.
Проте, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на невідповідність відомостей про особу трудової книжки позивача вимогам п. 2.13 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 оскільки на час заповнення належної позивачу трудової книжки НОМЕР_4 , була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.
Водночас, з положень Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство – роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено із порушенням відомості про особу в трудовій книжці.
Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів про особу трудовій книжці.
Ураховуючи наведене, суд вважає, що це не може бути підставою для відмови позивачеві для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки та проставлення печатки на титульній сторінці не здійснювалось позивачем.
Отже, суд дійшов до висновку, що не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, що зазначені в трудовій книжці від 02.07.1992 НОМЕР_2 , носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.
Вказане вище свідчить про те, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
На підставі викладеного вище, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.06.1992 по 23.07.1992, з 24.07.1992 по 01.07.1993, з 05.07.1993 по 31.12.1998.
Стосовно періодів роботи не зарахованих до пільгового стажу за Списком №2.
Згідно із записами трудової книжки від 02.07.1992 НОМЕР_2 позивач працювала:
Структурна одиниця орендне підприємство Центральна збагачувальна фабрика Росія ТОВ «Донбасвуглепереробка»:
- 09.11.2004 – 28.11.2005 - машиніст конвеєрів (запис №13);
- 29.11.2005 - 10.04.2020 - апаратник вуглезбагачення (запис №14-18).
Згідно з довідкою ПрАТ «Збагачувальна фабрика «Україна» про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №111 від 09.04.2024, позивач у період з 05.07.1993 по 19.12.1999 працювала за професією машиніст конвеєрів, що передбачена Списком 2 розділу ІІ підрозділу «а», у період з 09.11.2004 по 28.11.2005 працювала за професією машиніст конвеєрів що передбачена Списком 2 розділу ІІ підрозділу «а», у період з 29.11.2005 по 10.04.2020 працювала за професією апаратник вуглезбагачення, що передбачена списком 2 розділ ІІ підрозділ 2.
Вказана довідка видана на підставі наказів про атестацію робочих місць та особистої картки ф. П-2, лицьових рахунків, містить перелік робочих місць, професій посад відповідно до Постанови №162 від 11.03.1994, Постанови №36 від 16.01.2003, Постанови №461 від 24.06.2016.
Також вказана вище довідка містить додаткові відомості про відпустку без збереження заробітної плати 39 днів (з переліком дат).
Також містяться накази про атестацію робочих місць позивача.
Суд критично ставиться до позиції відповідача щодо відсутності підстав для зарахування спірних періодів роботи відповідно до довідки від 09.04.2024 № 111, у зв`язку з тим, що в довідці відсутнє посилання на списки виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки таке посилання наявне в довідці від 09.04.2024 № 111, проте розміщено в графі «Підстава для видачі».
Отже, відповідачем протиправно не ураховано відомості зазначені в довідці від 09.04.2024 № 111 та не зараховано вказані в ній періоди роботи до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Також, Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) також містять інформацію про спеціальний стаж Позивача за періоди роботи з січня 1999 року по квітень 2020 року, за кодом підстави “ЗП3013Б1”.
Згідно з Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, в редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511: код підстави “ЗПЗ013Б1” з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.
Отже, при розгляді заяви про призначення пенсії відповідач мав урахувати індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо спеціального стажу позивача.
Вказане вище свідчить про те, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша); суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (частина друга).
Отже, суд, з урахуванням заявлених позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025 № 046350021206 про відмову у призначенні пенсії та зобовязання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 27.11.2013 по 10.09.2015, з 11.09.2015 по 06.11.2015 та до страхового стажу періоди роботи з 30.06.1992 по 23.07.1992, з 24.07.1992 по 01.07.1993, з 05.07.1993 по 31.12.1998.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію позивачеві на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 13.11.2025 згідно з пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, суд зазначає, що спірні періоди не зараховані до пільгового стажу позивача за Списком №2, стаж роботи за Списком №2 наразі не визначений, отже підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно з пп. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Отже, органи пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Таким чином, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Разом з тим, суд вважає за необхідне, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.11.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 30.06.1992 по 23.07.1992, з 24.07.1992 по 01.07.1993, з 05.07.1993 по 31.12.1998 та пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 27.11.2013 по 10.09.2015, з 11.09.2015 по 06.11.2015 та з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо спеціального стажу ОСОБА_1 .
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. 
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969 грн, при цьому належний розмір судового збору за подання цього позову становить 968,96 грн. 
Ураховуючи, що фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії визнані судом протиправними та скасовані, зобов`язано повторно розглянути заяву, зарахувавши періоди роботи, судовий збір за одну немайнову вимогу підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025 номер справи 046350021206 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 13.11.2025 про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15), зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 30.06.1992 по 23.07.1992, з 24.07.1992 по 01.07.1993, з 05.07.1993 по 31.12.1998, до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 27.11.2013 по 10.09.2015, з 11.09.2015 по 06.11.2015, з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо спеціального стажу ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя В.С. Дмитрієв